КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/12796/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4796/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Гребенюк В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей (т. 1 а.с. 1-5).
18 березня 2025 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Лемешко О.В. надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 22 710 грн. (т. 1 а.с. 175-177).
25 червня 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Кучера В.М. надійшла заява про зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 22 710 грн. до 4 542 грн. (т. 1 а.с. 217-218).
26 червня 2025 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Хлівицької О.В. надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. (т. 1 а.с. 175-177, т. 2 а.с. 8-9).
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у твердій грошовій сумі у розмірі 90 000, 00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 08 жовтня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (т. 2 а.с. 86-90).
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою позивача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 102-103).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 01 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лемешко О.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката Лемешка О.В. в розмірі 22 710 грн. (т. 2 а.с. 144-145).
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що приймаючи ухвалу, суд взагалі оминув увагою той факт, що в судовій справі 758/12796/24 позивачку представляли та відповідно надавали правничі послуги 2(два ) адвокати, а саме: адвокат Лемешко О.В. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 24.11.2023 року та Хлівицька О. В. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №47/25(5325) від 10.05.2025 року. Незважаючи на те, що адвокатом Лемешко О.В. було вчасно (18.03.2025 року) ,відповідно до вимог ст.270 ЦПК України, тобто до судових дебатів, було подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приймаючи ухвалу взяв до уваги лише заяву адвоката Хлівицької О.В. та надав оцінку обґрунтованості підстав для заявленого відшкодування. В той же час, в абз.3 описової частини зазначеної ухвали суд зазначається, що судом отримані заяви про відшкодування витрат, зокрема й заява від 18.03.2025 року.
Враховуючи наведене, вважав, що судом під час прийняття ухвали не взято до уваги та не надано оцінки доказам реально понесених позивачем витрат для отримання професійної правничої допомоги адвокатом Лемешко О.В.
В той же час, до заяви про відшкодування понесених витрат були надані вусі необхідні та достатні документи для задоволення вимоги про відшкодування, а саме: акт № АЛ-0004 від 17.03.2025 р., копія платіжної інструкції №2.107139917.1 від 17.03.2025 р., на суму 11 350,00 грн (код документу 8372-8679-0279-9368) договір про надання правничої допомоги від 23.11.2023 року (т. 2 а.с. 144-145).
Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2026 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року - скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 18 000, 00 грн щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (т. 2 а.с. 213-218).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.
Повідомлення ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, про розгляд справи апеляційним судом 12 березня 2026 року і 09 квітня 2026 року ОСОБА_2 був сповіщений 06 лютого 2026 року і 12 березня 2026 року, відповідно, повідомленням його представника - адвоката Кучер В.М. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. ОСОБА_1 , її представник - адвокат Лемешко О.В. про розгляд справи апеляційним судом 12 березня 2026 року і 09 квітня 2026 року були сповіщені 06 лютого 2026 року і 12 березня 2026 року, відповідно, повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази (т. 2 а.с. 191-194, 206-212, 223).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а в матеріалах справи відсутні докази понесення (оплати) наданої правничої допомоги.
Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 134 ЦПК України:
1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.
За змістом статей 137, 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Тобто, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 158/203/20.
З матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2025 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Лемешко О.В. надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 22 710 грн. (т. 1 а.с. 175-177).
Крім того, 26 червня 2025 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Хлівицької О.В. надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. (т. 1 а.с. 175-177, т. 2 а.с. 8-9).
Судом першої інстанції було враховано вказані заяви при вирішенні питання щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, однак, суд не звернув увагу, що вказані заява від 18.03.2025 року подана про відшкодування правничої допомоги, наданої позивачу ОСОБА_1 від адвоката Лемешко О.В., а заява від 26.06.2025 року про відшкодування правничої допомоги, наданої позивачу ОСОБА_1 від адвоката Хлівицької О.В. помилково ототожнивши вказані заяви.
Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу, адвокатом Лемешко О.В. надано до суду першої інстанції наступні докази: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 24.11.2023 року, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1121613, копію акту приймання-передачі наданих послуг №АЛ-0004, копію платіжної інструкції на суму 11 350 грн. (т. 1 а.с. 178, 179, 183, 184).
З акту приймання-передачі наданих послуг №АЛ-0004 вбачається, що адвокатом Лемешко О.В. надано наступні послуги клієнту ОСОБА_1 : вивчення матеріалів, формування правової позиції, дослідження судової практики: 3036 грн.; підготовка документів для отримання доказів (складання запитів, звернень) - 6058 грн.; підготовка та подання до Подільського райсуду м. Києва позову до ОСОБА_2 про стягання аліментів, заяви про зміну позову - 9084 грн. (т. 1 а.с. 179).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
25 червня 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Кучера В.М. надійшла заява про зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 22 710 грн. до 4 542 грн. (т. 1 а.с. 217-218).
Оцінивши надані стороною позивача докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Лемешко О.В. позивачу в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що розмір таких витрат є завищеним, враховуючи складність справи, обсяг наданої правничої допомоги, та не відповідає критерію розумності та справедливості, а тому колегія суддів приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню з 22 710 грн. до 10000 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2026 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року - скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 18 000, 00 грн щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (т. 2 а.с. 213-218).
Відтак, враховуючи принцип пропорційності витрат на правничу допомогу задоволеним позовним вимогам, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надані адвокатом Лемешком О.В. позивачу ОСОБА_1 в суді першої інстанції, в розмірі 2 000 гривень (20% задоволених позовних вимог).
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що в апеляційній скарзі заявлені вимоги лише про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката Лемешка О.В. в розмірі 22 710 грн., тому в іншій частині оскаржувана ухвала суду не переглядається.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лемешко Олександра Володимировича про відшкодування витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надані адвокатом Лемешком Олександром Володимировичем позивачу ОСОБА_1 в суді першої інстанції, в розмірі 2 000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 10 квітня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов