ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"12" лютого 2026 р. Cправа № 902/1597/25  

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,
за участю секретаря судового засідання Литвиненко О.Р.,
представників:
позивача - Шишковської А.Б.,
відповідача - Тимощука Є.С., Скакун С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та Фермерського господарства "Лана Тех" (вул. Затишна, буд.18, с. Війтівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24412) 
до: Бершадської міської ради (вул. Радянська, буд. 23, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400) 
про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В : 

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 та Фермерського господарства "Лана Тех" до Бершадської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.
В обґрунтування заявленого позову позивачі вказують, що ОСОБА_1 як голова Фермерського господарства "Лана Тех" дотримався законодавчо визначеної процедури щодо поновлення договору оренди землі №241 від 21.03.2018 (зі змінами відповідно до додаткової угоди №488 від 03.08.2018) на новий строк, отриманої в користування для ведення фермерського господарства, однак Бершадською міською радою у поновленні договору було відмовлено.
Вважаючи відмову у поновленні договору оренди землі протиправною та такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні та ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивачі звернулися із відповідним позовом до суду про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі між ОСОБА_1 та Бершадською міською радою у запропонованій редакції.
Ухвалою суду від 28.11.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1597/25 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2026 о 10:00 год.
Під час підготовчого провадження учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 90-111, т.1); позивачем - відповідь на відзив (а.с. 112-118, т.1). 
На підставі відповідного клопотання представнику відповідача забезпечено участь у судових засіданнях у справі № 902/1597/25 в суді першої інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію судового процесу та призначено справу до розгляду по суті на 27.01.2026, про що 18.12.2025 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. Поряд з цим у судовому засіданні 27.01.2026 протокольними ухвалами відхилено як необґрунтовану заяву відповідача про закриття провадження у справі (вих. № б/н від 26.01.2026) та в межах розгляду справи по суті оголошено перерву до 14:00 год. 10.02.2026.
На визначений час у судове засідання 10.02.2026 з`явилися усі учасники справи.
Представниця позивачів заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав та обставин викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому до початку судового засідання в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представниці позивачів (вих. № 09/02 від 09.02.2026), які долучено до матеріалів справи.
Представники відповідача проти позову заперечили, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву.
Завершивши стадію судових дебатів суд, відповідно до частини 1 статті 219 ГПК України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши, що проголошення скороченого рішення (вступної та резолютивної частин) відбудеться 12.02.2026 об 11:00 год.
У судовому засіданні 12.02.2026 за відсутності учасників справи суд згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 4 статті 240 ГПК України долучив до матеріалів справи скорочене рішення (вступну та резолютивну частини) без його проголошення.
В обґрунтування заявленого позову позивачі вказують, що ОСОБА_1 як голова Фермерського господарства "Лана Тех" дотримався законодавчо визначеної процедури щодо поновлення договору оренди землі №241 від 21.03.2018 (зі змінами відповідно до додаткової угоди №488 від 03.08.2018) на новий строк, отриманої в користування для ведення фермерського господарства, однак Бершадською міською радою у поновленні договору було відмовлено.
Вважаючи відмову у поновленні договору оренди землі протиправною та такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивачі звернулися із відповідним позовом до суду про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі між ОСОБА_1 та Бершадською міською радою у запропонованій редакції.
У відзиві на позовну заяву Бершадська міська рада вказує, що на заяву ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки від 27.12.2024, яка надійшла до Бершадської міської ради 30.12.2024, Бершадською міською радою надано відповідь «Про розгляд заяви» від 29.01.2025. В поданій заяві вказується, що орган місцевого самоврядування може відмовити орендарю в укладенні договору, метою відмови орендарю є виставлення права оренди на торги, водночас орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а також наголошується на тому, що за наявності вираженого волевиявлення орендодавця на відмову від продовження оренди, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не може бути підставою для поновлення орендних відносин між сторонами.
За таких підстав, слід констатувати, що сторони не досягли згоди щодо поновлення договору оренди землі та додаткова угода до договору про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, як цього вимагала стаття 33 Закону України «Про оренду землі», тому переважне право орендаря, передбачене частинами 1-5 вказаної статті Закону - припинилось.
Таким чином, відсутність волевиявлення орендодавця та недосягнення сторонами домовленості щодо істотних умов договору вказує на відсутність підстав для визнання договору оренди земельної ділянки поновленим.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивачі зазначають що позиція відповідача щодо збільшення та наповнення бюджету Бершадської міської територіальної громади, у зв`язку із чим Бершадська міська рада в особі міського голови вирішила винести дану земельну ділянку на земельні торги, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки міський голова одноосібно не може підміняти колегіальний орган та приймати будь-які рішення щодо розпорядження землями територіальної громади, так як це суперечить і Земельному кодексу України, і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Міський голова не має права приймати рішення замість сесії щодо земельних питань, оскільки це виключна компетенція ради; він може лише головувати на засіданнях та голосувати, як депутат, але остаточне рішення (особливо щодо землі, яка є власністю громади) приймається виключно колективним волевиявленням ради (більшістю голосів депутатів) згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».
У додаткових поясненнях по суті спору представниця позивачів акцентує увагу, що Орендодавець, приймаючи орендну плату саме від  ОСОБА_1 визнав його статус орендаря, тому його заперечення щодо суб`єкта звернення є безпідставними.
Що стосується звернення до суду двох позивачів фізичної особи (орендаря) та ФГ "Лана Тех" (землекористувача), це зумовлено необхідністю захисту прав як титульного володільця (фізособи), так і фактичного землекористувача (фермерського господарства), що відповідає принципу повноти судового захисту.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
04.09.2015 за вх. № 31-9011/0/18-15 від 04.09.2015 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області зареєстровано клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6.5 га на території Війтівської сільської ради Бершадського району для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення.
Згідно із Наказом ГУ Дергеокадастру у Вінницькій області №2-3626/20-15-СГ від 13.09.2015 ОСОБА_1 надано відповідний дозвіл.
Як підтверджується відомостями з ЄДРЮОФОПГФ, 15.03.2017 зареєстровано Фермерське господарство "Лана Тех" за кодом ЄДРПОУ 41215682 (засновник ОСОБА_1 ).
Відповідно до Наказу ГУ Дергеокадастру у Вінницькій області № 2-3538/15-18-СГ від 19.03.2018 затверджено розроблений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Надано в оренду терміном на 7 років гр. ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 6,5000 га, з кадастровим номером 0520485800:03:004:0130 для ведення фермерського господарства із встановленням орендної плати в розмірі 12 % від нормативно-грошової оцінки.
21.03.2018 між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області як орендодавцем та гр. ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі №241, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0520485800:03:004:0130, площею 6,5000 га. Договір укладено на 7 років. Дата закінчення терміну договору 20.03.2025.
На підставі звернення ОСОБА_1 від 08.06.2018, оскільки на момент реєстрації Договору оренди земельна ділянка площею 6,5 га в результаті поділу була перенесена до архівного шару державним кадастровим реєстратором, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 17.07.2018 прийнято Наказ № 2-9407/15-18-СГ про внесення змін до пункту 2 договору оренди землі № 241 від 21.03.2018, щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 2,7436 га рілля з кадастровим номером 0520485800:03:004:0152.
Відповідні зміни до Договору оренди землі від 21.03.2018 №241 оформлено додатковою угодою № 488 від 03.08.2018.
30.12.2024 ОСОБА_1 на ім`я міського голови Бершадської міської ради Драгана В.Г. була подана заява (вих. № б/н від 27.12.2024) про поновлення договору оренди земельної ділянки № 241 від 21.03.2018, площею 2,7436 га для ведення фермерського господарства строком на 7 років із встановленням орендної плати в розмірі 12 % від нормативно-грошової оцінки. Додатком до заяви вказано: копію договору оренди землі та копію додаткової угоди до договору оренди; копію паспорту та коду ІПН; витяг з ДЗК про земельну ділянку; витяг про нормативну грошову оцінку; проєкт Додаткової угоди.
За результатом розгляду даної заяви на адресу позивача 1 був направлений лист за вих. № 01-14/209 від 29.01.2025 за підписом міського голови про відмову від продовження оренди. 
Відмова обґрунтована тим, що у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, може відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору. В даному випадку метою відмови орендарю є виставлення права оренди на торги, оскільки за результатами земельних торгів бюджет громади зможе отримати більшу орендну плату за земельну ділянку, таким чином збільшити надходження у бюджет громадян.
Водночас, орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» зобов`язує орендодавця повідомити орендаря про бажання чи небажання продовжувати договір, але не зобов`язує вказувати причини такого.
За наявності вираженого волевиявлення орендодавця на відмову від продовження оренди, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не може бути підставою для поновлення орендних відносин між сторонами.
Питання про поновлення договору оренди землі для ведення фермерського господарства площею 2,7436 га (підготовлено проєкт рішення про відмову у поновленні договору) було включено до порядку денного 58 чергової сесії Бершадської міської ради VIII скликання. Однак рішення не прийнято, що підтверджується витягом з протоколу пленарного засідання від 21.03.2025 року.
Вважаючи, що Бершадською міською радою протиправно відмовлено у поновленні Договору оренди, чим порушено переважне право на таке поновлення, ОСОБА_1 та Фермерське господарство "Лана Тех" звернулися із позовом до суду з вимогою визнати додаткову угоду, яка додавалася до клопотання про поновлення Договору оренди, укладеною у відповідній редакції. 
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України "Про оренду землі").
Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
В контексті спору, що розглядається Договір оренди землі № 523 від 29.11.2017 укладено під час дії Закону України "Про оренду землі" за № 161-XIV.
Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до 16.07.2020 було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону про оренду землі, яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону про оренду землі). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК.
При цьому відповідно до абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Згідно із частиною другою статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також відповідно до частини першої статті 126-1 ЗК України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Поряд з цим умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 ЗК України. Тобто, поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено.
З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону України "Про оренду землі" базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі" та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України "Про оренду землі" у попередній редакції, є змістовно різними.
Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 (п. 6.25 постанови).
На час виникнення спірних правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк та звернення позивача з позовом до суду діє нова редакція Закону України "Про оренду землі" із внесеними змінами.
За частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята цієї ж статті).
Як підтверджується матеріалами справи, Паламарчук О.О. з метою реалізації свого переважного права звернувся до відповідача у строк, визначений п.8 Договору.
Разом із тим Бершадська міська рада як Орендодавець повідомила Паламарчука О.О. у передбачений Законом місячний строк про відмову від продовження оренди (лист вих. № 01-14/209 від 29.01.2025). 
Верховний Суд у постанові від 28.09.2020 у справі № 272/440/18 дійшов висновку, що орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Такий же висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 604/479/23.
У цій же постанові зазначено, що листи орендодавця є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк, що спростовує доводи позивача про необхідність оформлення відповідної відмови рішенням сесії міської ради. 
Водночас, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі № 379/1354/18 (провадження № 61-17309св19); від 25.03.2020 у справі № 379/1439/18 (провадження № 61-1715св20); від 06.04.2020 у справі № 378/382/18 (провадження № 61-2684св19), від 20.08.2020 у справі № 325/1951/19 (провадження № 61-7876св20), від 15.02.2023 року у справі № 399/295/11 (провадження № 61-13035св22), від 15.05.2023 року у справі № 693/137/22 (провадження № 61-1217св23).
Крім того, метою відмови позивачу у продовженні орендних правовідносин Бершадська міська рада вказала виставлення права оренди на торги, оскільки за результатами земельних торгів бюджет громади зможе отримати більшу орендну плату за земельну ділянку, таким чином збільшити надходження у бюджет громадян.
Так, набуття прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом участі в земельних торгах має особливості, зумовлені правовим регулюванням відповідних відносин, зокрема гл. 21 «Продаж земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах» Земельного кодексу України. Водночас земельні торги як конкурентний спосіб продажу земельних ділянок або прав на них передбачає можливість обрання власником земельної ділянки найбільш економічно вигідної пропозиції відчуження земельної ділянки (прав на земельну ділянку), що об`єктивно може збільшити надходження до бюджету територіальної громади, оскільки за змістом підпункту 288.5.3 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України річна сума платежу за оренду земельних ділянок державної та комунальної власності може перевищувати граничний розмір орендної плати (12 % нормативної грошової оцінки) у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.
Поряд з цим Фермерське господарство "Лана Тех" не позбавлене можливості отримати право оренди земельної ділянки на конкурентних засадах шляхом участі у земельних торгах.
Отже, за відсутності волевиявлення Бершадської міської ради на продовження орендних відносин, про що Орендар повідомлений у передбачений Законом строк, відсутні підстави вважати поведінку Орендодавця недобросовісною, що виключає можливість задоволення заявленого ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Лана Тех" позову.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №483/1863/17, підтриманій постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19, зазначено, що з моменту, коли фізична особа створила фермерське господарство, у правовідносинах користування ділянкою відбулася фактично зміна орендаря, і обов`язки землекористувача перейшли до господарства з дня його державної реєстрації. Тобто з дня державної реєстрації фермерського господарства обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. За практикою Великої Палати, оскільки фермерські господарства є суб`єктами господарювання, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом влади, щодо користування ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, належать до юрисдикції господарських судів.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19 викладено правовий висновок, що перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства відбувається в силу норм Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод.
Отже, з моменту створення Фермерського господарства "Лана Тех" усі права та обов`язки щодо орендованої земельної ділянки належать фермерському господарству.
Факт укладення Договору оренди землі №241 пізніше (21.03.2018), аніж зареєстровано Фермерське господарство "Лана Тех" (15.03.2017) не спростовує набуття права оренди земельної ділянки саме фермерським господарством. Так, на момент надання земельної ділянки в користування ОСОБА_1 відповідна земельна ділянка надавалася не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.
Таким чином, зазначення у проєкті заявленої до визнання укладеною додаткової угоди Орендарем ОСОБА_1 , а не Фермерського господарства "Лана Тех", є безпідставним, а текст запропонованої позивачем редакції додаткової угоди не відповідає вимогам законодавства в частині визначення Орендаря. Відтак з огляду на наведене ОСОБА_1 як фізична особа також не є належним позивачем у справі.
За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.
Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з вищенаведених мотивів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, сплачений позивачами судовий збір в загальному розмірі 6056 грн залишається за останніми (по 3028 грн за кожним).
Керуючись ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, 
У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 6056 грн залишити за позивачами (по 3028 грн за кожним).
3. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскільки в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
5. Примірник повного судового рішення надіслати ОСОБА_1 рекомендованим листом, іншим учасникам справи - до Електронних кабінетів ЄСІТС.
Повне рішення складено 23 лютого 2026 р.

Суддя А.А. Тварковський  

віддрук. прим.:
1 - до справи;
2 - ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .