справа № 367/3420/25 головуючий у суді І інстанції Лещенко О.В.
провадження № 22-ц/824/5440/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Лещенко О.В., у м. Ірпінь Київської області, у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніча Василя Івановича щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , - 
В С Т А Н О В И В: 

У березні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, у якій, просила:
- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніча Василя Івановича щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 62/7 від 17 березня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 ; 
- зобов`язати старшого державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніча Василя Івановича провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 відповідно до судового наказу Ірпінського міського суду Київської області № 367/7939/21 від 12 листопада 2021 року без обмеження максимального розміру аліментів десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку за лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, листопад 2022 року, січень 2023 року, березень 2023 року, грудень 2023 року, березень 2024 року, червень 2024 року, грудень 2024 року; із зазначенням заборгованості за жовтень-грудень 2021 року у графі «Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження»; зарахувати платежі у жовтні 2023 року у розмірі 87 698,22 грн., у грудні 2023 року у розмірі 520 638,42 грн., у жовтні 2024 року у розмірі 341 840,30 грн., у грудні 2024 року у розмірі 45 469,70 грн. на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередніх місяцях, починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць; з урахуванням дійсного доходу ОСОБА_3 ; з урахуванням того, що у січні 2025 року ОСОБА_1 не отримувала 27 037,67 грн., у лютому 2025 року ОСОБА_1 не отримувала 22 740,76 грн., 10 грудня 2024 року вона отримала 23 603,79 грн.
Скарга обґрунтована тим, що судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області № 367/7939/21 від 12 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою головного державного виконавця Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберської О.І. від 14 січня 2022 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Постановою від 27 квітня 2023 року виконавчий документ у виконавчому провадженні передано до Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) старшому державному виконавцю Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихнічу Василю Івановичу. 17 березня 2025 року представником стягувача отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 13 жовтня 2021 року по 01 березня 2025 року, згідно з яким станом на 01 січня 2025 року у графі «Сукупний розмір заборгованості» зазначена переплата в розмірі 100 323,42 грн., а також лист начальника Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), де зазначено, що за судовим наказом виконавець стягує аліменти у визначеному ним розмірі, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Представник стягувача вважає зазначений розрахунок заборгованості частково невірним, тому що у розрахунках заборгованості (від 15 листопада 2023 року, від 11 жовтня 2024 року та від 01 листопада 2024 року, без дати, який представник стягувача отримав 05 лютого 2025 року, від 17 березня 2025 року), які відрізняються один від одного, зазначені різні розміри доходу боржника. У січні 2025 року ОСОБА_1 не отримувала 27 037,67 грн., у лютому 2025 не отримувала 22 740,76 грн., у розрахунку не зазначені аліменти, які вона отримала 10 грудня 2025 року. Вважає, що Дихніч В.І. неправомірно зарахував оплату аліментів у розмірі 87 698,22 грн. у жовтні 2023 року за жовтень 2023 року, у розмірі 520 638 грн. у грудні 2023 року за грудень 2023 року, у розмірі 341 840,30 грн. у жовтні 2024 року за жовтень 2024 року, у розмірі 45 469,70 грн. у грудні 2024 року за грудень 2024 року, у зв`язку з тим, що на момент зазначених платежів у боржника існувала заборгованість і тому такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами. Державний виконавець самостійно зменшив розмір раніше нарахованих аліментів до 10 прожиткових мінімумів за лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, листопад 2022 року, січень 2023 року, березень 2023 року, грудень 2023 року, березень 2024 року, червень 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року, що є неправомірним.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через не повне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  посилається на аналогічні обставини викладені нею у скарзі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права на які вказує апелянт, повно та всебічно дослідив обставини справи та постановив законну та обґрунтовану ухвалу, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представником стягувача зазначено вимогу щодо визнання неправомірними дій виконавця щодо здійснення розрахунку та зобов`язання провести розрахунок без обмеження максимального розміру аліментів десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку у виконавчому провадженні з виконання судового наказу про стягнення аліментів у частці від доходу батька, законність дій виконавця щодо встановлення верхньої межі нарахованих та стягнутих з боржника аліментів, відсутність рішення суду щодо стягнення пені з боржника, наявність переплати боржника за цим виконавчим провадженням, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови у задоволенні скарги.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно із ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як передбачено ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 3 Закону, рішення підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, зокрема судових наказів.
Частиною 3 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Вимоги до виконавчого документу встановлені статтею 4 Закону.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.
Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 Цивільного Процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно із ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення аліментів за судовим наказом обмежується максимально встановленим законодавством розміром. Відсутність зазначення у судовому наказі граничного розміру суми аліментів не може бути підставою для стягнення розміру аліментів, що перевищує встановлений законом розмір в десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність в судовому наказі вказівки на обмеження максимального розміру аліментів десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку на кожну дитину, скаржник не звернула уваги, що судовий наказ про стягнення аліментів також не містить вказівки про стягнення аліментів без врахування вказаного обмеження.
За таких обставин, державний виконавець, здійснюючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, обґрунтовано виходив з законодавчо встановленого обмеження розміру аліментів, який може бути стягнутий за судовим наказом, а саме не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Щодо доводів апеляційної скарги, про не вірний розрахунок заборгованості навіть з урахуванням зазначеного обмеження, а саме, що розмір аліментів за листопад 2022 року, січень 2023 року, березень 2023 року, грудень 2023 року, березень 2024 року, червень 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року визначено не вірно, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: з 1 січня - 2 618,00 гривень, з 1 липня - 2 744,00 гривні, з 1 грудня - 2 833,00 гривні.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: 2 833,00 гривні.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: 3 196,00 гривень.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: 3 196,00 гривень.
Відповідно до розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 17 березня 2025 року № 62/7, вбачається, що заборгованість по аліментах:
за листопад 2022 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 27 400,00 грн., 
за січень 2023 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 28 330,00 грн.,
за березень 2023 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 28 330,00 грн.,
за грудень 2023 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 28 330,00 грн.,
за березень 2024 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 31 960,00 грн.,
за червень 2024 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 31 960,00 грн.,
за грудень 2024 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 26 180,00 грн., 
за січень 2025 року була нарахована в межах 10 прожиткових мінімумів у розмірі 26 180,00 грн.
Разом з тим, максимальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 з урахуванням законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму, мав становити: за грудень 2024 року та за січень 2025 року у розмірі 31 960,00 грн. 
Однак, державним виконавцем було безпідставно зменшено максимальний розмір аліментів до 26 180,00 грн. за вказані періоди.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.
Доводи апеляційної скарги, що державний виконавець не зарахував платежі у жовтні 2023 року у розмірі 87 698,22 грн., у грудні 2023 року у розмірі 520 638,42 грн., у жовтні 2024 року у розмірі 341 840,30 грн., у грудні 2024 року у розмірі 45 469,70 грн.на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередніх місяцях, починаючи з першого місяця її виникнення, без урахуванням дійсного доходу ОСОБА_3 , без урахуванням того, що у січні 2025 року ОСОБА_1 не отримувала 27 037,67 грн, у лютому 2025 року ОСОБА_1 не отримувала 22 740,76 грн., 10 грудня 2024 року вона отримала 23 603,79 грн., апеляційний суд відхиляє, оскільки сукупна заборгованість державним виконавцем була зменшена на відповідні суми, які були сплачені боржником.
Після сплати кожного платежу розмір заборгованості був зменшений на суму сплати. Не віднесення сплачених коштів на заборгованість в порядку її виникнення, ніяким чином не свідчить про невірність розрахунку, оскільки головною його метою є визначення заборгованості, яка має бути сплачена боржником, а не створення доказів для позивача з метою звернення до суду з позовом про стягнення пені по аліментам. Зазначена в розрахунку сукупна заборгованість відповідає дійсній заборгованості на дату вчинення розрахунку.
Доводи апеляційної скарги в частині не отримання стягувачем платежу у січні 2025 року в сумі 27 037,67 грн., у лютому 2025 року 22 740,76 грн. не свідчить про не вірність розрахунку. В даному випадку розрахунок містить суми за вказані періоди, які були стягнуті з боржника в ці періоди. Не вчасне зарахування коштів на рахунок стягувача викликане тривалістю банківських процедур та часом послідуючого перерахування коштів виконавчою службою стягувачу. За умови списання вказаних коштів з рахунку боржника у січні 2025 року та у лютому 2025 року, підстав вважати розрахунок не правильним немає. 
Доводи апеляційної скарги в частині не відображення в розрахунку заборгованості по аліментам, аліментів, які вона отримала 10 грудня 2025 року є безпідставними, оскільки розрахунок від 17 березня 2025 року був складений державним виконавцем станом на лютий 2025 року. 
Відповідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог скарги. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу  ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніча Василя Івановича щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніча Василя Івановича щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 62/7 від 17 березня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за період з грудня 2024 року по січень 2025 року.
Зобов`язати старшого державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніча Василя Івановича провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за період з грудня 2024 року по січень 2025 року.
В іншій частині вимог скарги відмови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.