Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 р. Справа № 520/26443/25 
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.08.2025 №204450023805 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 02 вересня 2025 року.
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.08.2025 №204450023805 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження було надіслано відповідачу до його Електронного кабінету в системі "Електронний суд" та ним отримано, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.
Представником відповідача надіслано відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни до законодавчих актів України, що застосовуються при призначенні пенсії за вислугу років. Зокрема, передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Закону 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Особам, які на день набрання чинності Закону № 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» Згідно змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабін 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: на 1 квітня 2015 року – не менше 25 років; з 31 грудня 2015 року – не менше 25 років 6 місяців; з 11 жовтня 2017 року – не менше 26 років 6 місяців. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» збережено право на призначення пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я та освіти незалежно від віку, які мали вислугу років не менше 25 років на 01.04.2015 та не менше 25 років 6 місяців на 31.12.2015 або за наявності спеціального стажу тривалістю 26 років 6 місяців на 11.10.2017, набутого до набрання чинності Закону № 2148-VIII. Особам, які на день набрання чинності Закону № 2148-VIII не набули встановленого спеціального стажу, пенсія за вислугу років не призначається.
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано: - навчання відповідно до диплому НОМЕР_1 від 01.03.1994, оскільки дошлюбове прізвище “ ОСОБА_2 ”, відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 18.09.2004, не відповідає прізвищу в дипломі “ ОСОБА_3 ”, а також відсутня дата початку періоду навчання, додаток до диплому відсутній; - період роботи з 11.05.2005 по 12.09.2005, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні. Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності. Спеціальний стаж відповідно до статей 52, 54, 55 Закону №1788-ХІІ станом на 10.10.2017 становить 21 рік 10 місяців 7 днів. До спеціального стажу зараховано всі періоди.
Таким чином позивач матиме право на пенсійну виплату з 12.05.2029. Загальний страховий стаж – 31 рік 01 місяць 07 днів, в тому числі вислуга років станом на 11.10.2017 становить 21 рік 10 місяців 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням вимог статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Через систему "Електронний суд" позивачем надіслано відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що 02.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років для педагогічних працівників відповідно до статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 09.07.1991 №1788-ХІІ, в якій зазначила, що має спеціальний стаж більше 30 років та з 01.09.2025 припиняє роботу на посаді вчителя, що дає право на призначення пенсії.
Відповідно до пункт 4.2 постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 “Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України”, при прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Вищевказану заяву про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.08.2025 №204450023805 "Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років" позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж (а.с. 15).
В обґрунтування відмови в рішенні зазначено, що згідно пунктів 2-1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” право на пенсію за вислугу років мають особи, за їхнім зверненням, які на день набрання чинності Законом (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення”.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом: на 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.
Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.
Страховий стаж особи 31 рік 18 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 13.09.2005 по 31.08.2012 згідно трудової книжки від 03.07.1989 НОМЕР_3 , оскільки відсутня дата та підстава прийняття на роботу. Вищезазначений період зараховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків.
Спеціальний стаж відповідно до статей 52, 54, 55 Закону №1788-ХІІ становить 13 років 2 місяці 20 днів.
До спеціального стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки від 03.07.1989 НОМЕР_3 :
з 10.09.2003 по 26.08.2004, оскільки відсутня інформація про акредитацію економічного ліцею №2;
з 01.09.2004 по 10.05.2005, оскільки Липецький навчально-виробничий комбінат не відноситься до закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років;
з 13.09.2005 по 31.08.2012, оскільки відсутня дата та підстава прийняття на роботу.
До заяви додано паспорт серії НОМЕР_4 лише з 1, 10, 11 сторінками. Документ, який засвідчує особу, є недійсний.
Станом на дату звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 02.08.2025 гр. ОСОБА_1 працює на посаді, яка дає право на зарахування до спеціального стажу роботи.
Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату з 04.12.2033 або при набутті необхідного спеціального стажу.
Позивач подав скаргу на вищезазначене рішення, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення "Про результати розгляду скарги" від 09.09.2025 №0600-0305-8/77917, в якому, в тому числі, зазначено наступне: "Головним управлінням переглянуто рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 08.08.2025 №204450023805 в частині визначення спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 зараховано всі періоди станом на 11.10.2017, а саме:
з 03.07.1989 по 01.09.1989 - на посаді вихователя дитячого садочку №23; з 02.08.1993 по 01.09.1993 - на посаді вихователя дитячого садочку №23; з 02.09.1993 по 21.10.1996 - на посаді вчителя інформатики і обчислювальної техніки середньої школи №6 м.Миколаєва;
з 09.04.1997 по 23.12.1999 - на посаді вчителя інформатики середньої школи №57;
з 30.08.2000 по 15.08.2001 - на посаді вчителя математики та інформатики середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2;
з 20.08.2001 по 09.09.2003 - на посаді вчителя інформатики середньої школи №57;
з 10.09.2003 по 26.08.2004 - на посаді вчителя інформатики Економічного ліцею №2 м.Миколаєва;
з 01.09.2004 по 10.05.2005 та з 13.09.2005 по 20.10.2005 - на посаді вчителя інформатики і обчислювальної техніки Липецького навчально-виробничого комбінату;
з 21.10.2005 по 09.10.2011 - на посаді вчителя математики та інформатики Липецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім.П.В.Щепкіна Харківської районної ради Харківської області;
з 10.10.2011 по 31.08.2012 - на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Липецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім.П.В.Щепкіна Харківської районної ради Харківської області;
з 01.09.2013 по 10.10.2017 - на посаді вчителя інформатики Харківської гімназії №65 Харківської міської ради Харківської області.
З урахуванням зазначених періодів спеціальний стаж станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", тобто на 11.10.2017, становить 21 рік 10 місяців 07 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та пунктом «е» статті 55 Закону № 1788.
Оскільки у заявниці відсутній необхідний спеціальний стаж 26 років 6 місяців станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", тобто на 11.10.2017 та на дату звернення є працюючою особою на відповідній посаді, а тому підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV “Прикінцеві положення» Закону № 1058 не виявлено".
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.08.2025 №204450023805 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.
По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з положеннями статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту “е” статті 55.
Пунктом “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, який набув чинності з 01.04.2015 пункт “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт “е” вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років які народилися з 1 січня 1971 року.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту “а” статті 54, статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VIII, “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах “е”, “ж” статті 55 Закону № 1788-ХІІ 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Крім того, на думку Конституційного Суду України, положення Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Отже, починаючи з 04.06.2019 положення пункту “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24.12.2015 № 911-VIII.
Таким чином, на день звернення позивача (02.08.2025) до пенсійного органу із заявою щодо наявності у неї права на призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику освіти, пунктом “е” статті 55 Закону України №1788-ХІІ було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
В спірному рішенні пенсійного органу від 08.08.2025 №204450023805 "Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років" зазначено, що страховий стаж позивача становить 31 рік 18 днів, спеціальний стаж - 13 років 2 місяці 20 днів.
Разом з тим, рішенням пенсійного органу "Про результати розгляду скарги" від 09.09.2025 №0600-0305-8/77917 переглянуто рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 08.08.2025 №204450023805 в частині визначення спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 зараховано всі періоди станом на 11.10.2017. Спеціальний стаж станом на 11.10.2017 становить 21 рік 10 місяців 07 днів.
Суд зазначає, 03 жовтня 2017 року було прийнято Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
“До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії”.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.
Суд зазначає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що “положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності” (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної” (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:
“Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”).
Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV”.
Суд також зауважує, що в постанові Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №240/24/21, в якій розглядалося питання щодо обрахування пільгового стажу станом на час звернення з заявою на призначення пенсії, а не станом на 11 жовтня 2017 року, як зазначено в п.2-1 та п.16 Розділу ХV “Прикінцевих положень” Закону № 1058-IV при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту “в” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” зроблено висновок, що обмеження врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Відтак, суд вважає, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Як свідчать матеріали справи, позивачу оформлено трудову книжку від 03.07.1989 серії НОМЕР_3 , згідно записів якої з 27.08.2013 позивача прийнято на посаду учителя інформатики Харківської гімназії №65 Харківської міської ради Харківської області (наказ №296-к від 27.08.2013; наказ №58-к від 27.08.2013) (а.с. 33). На момент звернення до пенсійного органу із заявою від 02.08.2025 позивач був працюючою особою.
Так, відповідно до розділу 1 Освіта, до професій, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема, належать:
- робота в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах, на посадах: учителі, логопеди вчителі-логопеди вчителі-дефектологи викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи;
- робота у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на посадах директора, його заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старших майстрів виробничого навчання, майстрів виробничого навчання, викладачів, педагогів професійного навчання, практичних психологів, соціальних педагогів, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Таким чином, на час звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років (02.08.2025) позивач має спеціального трудового стажу більше ніж 25 років.
В прохальній частині позову позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за вислугу років з 02 вересня 2025 року.
Відповідно до частини 4 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.
Отже, однією з умов для призначення та виплати пенсії за вислугу років є звільнення з роботи, яка дає право на такий вид пенсії.
Судом встановлено, що в заяві від 02.08.2025 про призначення пенсії за вислугу років для педагогічних працівників відповідно до статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” позивач зазначив, що має спеціальний стаж більше 30 років та з 01.09.2025 припиняє роботу на посаді вчителя, що дає право на призначення пенсії.
В матеріалах справи мітиться копія наказу комунального закладу "Харківський ліцей №65 Харківської міської ради" від 01.09.2025 №142-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", згідно якого позивача звільнено з посади вчителя інформатики КЗ "Харківський ліцей №65 Харківської міської ради" (за власним бажанням) з 01.09.2025.
За таких підстав, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з наступного дня після звільнення, тобто з 02.09.2025.
Щодо вимог в частині виплати моральної шкоди 20 000,00 грн., суд зазначає, що для відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести факт її заподіяння, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних чи психічних), тривалість таких страждань, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями чи бездіяльністю відповідача та завданою шкодою.
Водночас позивачем не обґрунтовано та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності моральних страждань, їх характеру та тривалості, не доведено, у чому саме полягає завдана шкода, а також відсутні докази причинного зв`язку між заявленою шкодою та діями чи бездіяльністю відповідача.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України у розмірі 968,96 грн. (з урахуванням застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору за подачу позову через систему "Електронний суд").
При цьому, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.08.2025 №204450023805 "Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 02.09.2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.