Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 704/1176/23
26 березня 2026 р. м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого – судді Дьяченка Д.О.
при секретарі Табачківській М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільно нажитим майном та стягнення компенсації, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання автомобіля спільно нажитим майном та стягнення компенсації. На підставу своїх вимог посилається на те, що 09.08.2003 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. В період шлюбу позивач та відповідач набули майно, яке складається з автомобіля марки «Мітtsubishi Lancer 1.6 Comfort» комплектації 882. Право власності відповідача - ОСОБА_2 на спільно набутий в шлюбі автомобіль підтверджується договором купівлі-продажу. 19.09.2017 р. шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний на підставі рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.09.2017 р. справа №704/1113/17. Зважаючи на те, що спільно набутий у шлюбі автомобіль зареєстрований на відповідача, проте в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, позивачка має право на частину автомобіля, але це право потрібно щоб було реальне та визначене відповідно до вимог чинного законодавства, виникла необхідність у зверненні до суду з позовною вимогою про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину даного автомобіля.
Представник позивача позов підтримав.
Представник відповідача подала до суду заяву про застосування позовної давності посилаючись на те, що шлюб між сторонами був розірваний 19.09.2017 року, а спірний автомобіль був проданий 15.04.2017 до моменту розірвання шлюбу. Позивач, перебуваючи у шлюбі та проживаючи спільно на той момент не могла не знати про вибуття автомобіля з володіння сім`ї.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності та зазначив, що про відчудження автомобіля сторона позивача дізналась лише після надходження відповіді із сервісного центру. Крім того, автомобіль було продану батьку відповідача і тому автомобіль фактично залишався в користуванні відповідача.
Представник відповідача надала письмові пояснення щодо заперечень представника позивача про незастосування строків позовної давності в яких зазначила, що автомобіль є рухомим майном, яке потребує щоденної експлуатації, страхування та обслуговування, тому позивачка перебуваючи у шлюбі на час продажу автомобіля була достеменно обізнана про відсутність автомобіля у фактичному володінні сім`ї. Оскільки з часу розлучення пройшло понад 5 років і позивачкою не надано жодних поважних причин пропуску строку чи доказів об`єктивної неможливості дізнатися про долю автомобіля протягом всього часу, то просить суд відхилити доводи представника позивача та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. 
Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09.08.2003 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. 
Також судом встановлено, що сторонами в період шлюбу було придбано автомобіль марки «Мітtsubishi Lancer 1.6 Comfort» комплектації 882. 
Згідно з рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.09.2017 р. (справа №704/1113/17) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. 
Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб MITSUBISHI LANCER 1.6 COMFORT, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1584 см3, чорного кольору, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , реєстраційний номер – НОМЕР_2 , 15.07.2017 в ТСЦ № 8046 був перереєстрований з фізичної особи: ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви № 116567467 від 15.07.2017 та договору купівлі-продажу № 8046/2017/419845 від 15.07.2017, укладеного в ТСЦ № 8046, вартість ТЗ вказано 40000 грн. Надати копії документів, на підставі яких 15.07.2017 був перереєстрований вказаний транспортний засіб, не вбачається можливим, оскільки документи знищені за закінченням строку їх зберігання, який складає 3 (три) роки.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.
До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша, друга статті 20 СК України).
Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (стаття 72 СК України).
При цьому суд зауважує що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Категорія «добросовісність» є основоположною в розмежуванні належного здійснення цивільних процесуальних прав і зловживання такими правами. Добросовісність слід розглядати як властивість, що передбачає використання цивільних процесуальних прав виключно за їх призначенням та є однією з умов виконання завдань цивільного судочинства, оскільки вона є регулятором суспільних відносин. 
Суд констатує, що поведінка відповідача характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів позивачки у спірних правовідносинах. При здійсненні своїх прав відповідач не вчиняв дій, які б могли порушити права позивачки щодо спірного майна.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом із тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Частиною п`ятою статті 267 ЦК України визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. 
Верховний Суд України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17 дійшов правового висновку про те, що порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.
Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовим висновком, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19) вказано, що «для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що про порушене право сторона позивача дізналася під час розгляду справи лише після надходження інформації з сервісного центру МВС на запит суду.
Суд вважає, що факт звернення до суду з даним позовом більш як через 8 років з часу відчудження автомобіля не відповідає висновку ВП ВС про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому сторона позивача не навела фактів, через які вона не знала та не могла дізнатися про порушення свого цивільного права раніше.
В той же час в судовому засіданні встановлено, що сторона відповідача навела обґрунтовані докази того, що інформацію про порушення права позивачка могла отримати раніше, оскільки автомобіль був проданий під час перебування сторін у шлюбі.
Статтею 69 СК України встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).
Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.
В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2017 року позивачка не зверталась до відповідача з пропозицією про вирішення питання щодо розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку, відповідач не вчиняв будь-яких дій, які свідчили про порушення цивільного права позивачки та її інтересів щодо спірного майна, позивачка не навела будь-яких поважних причин через які вона звернулась до суду після закінчення перебігу встановленого законодавством строку.
На підставі викладеного суд приходить до висновку , що позивачкою пропущений строк позовної давності в межах якого вона могла звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Враховуючи, що представник відповідача у своїй заяві просить застосувати позовну давність до даних правовідносин, суд вважає що є всі підстави для відмови в задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільно нажитим майном та стягнення компенсації залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Д.О. Дьяченко