П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/13027/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
19 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
До суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , подана у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідач ухиляється від належного виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року. Про це свідчить той факт, що Постановою №2107 від 14.08.2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Олександра Дибайла, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень. Підставою накладення адміністративного штрафу стало те, що позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою №4138200 від 23.06.2025 року. 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2025 року (справа №688/4044/25) Постанову №2107 від 14.08.2025 року було визнано протиправною та скасовано, а провадження по справі закрито. Тобто, з таких дій відповідача можна зробити висновок, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не має наміру належним чином виконувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/13027/24, а навпаки намагається застосовувати до особи, яка виключена з військового обліку за станом здоров`я норми права, які можуть бути застосовані лише до військовозобов`язаних осіб.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 поданої в порядку статті 383 КАС України.
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що задля того, щоб відмовити у задоволенні заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені у заяві, та долучені до неї документи, та відповідно, навести мотиви для висновку про відмову у задоволенні заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України, що не мало місця у спірних правовідносинах.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі №560/13027/24 вирішено позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення актуальних даних ОСОБА_1 про непридатність до військової служби із виключенням з військового обліку 28.06.2022 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2024, з урахуванням висновків зроблених судом у даному рішенні.
Також у матеріалах справи міститься відповідь начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на заяву позивача, в якому зазначено, що згідно рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року, яке набрало законної сили 09 травня 2025 року (справа №560/13027/24) ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянув повторно заяву ОСОБА_1 від 23.07.2024 року, та повідомив позивача про те, що порядок проходження медичного огляду військово - лікарською комісією передбачено «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800. В період з 28.06.2022 (день отримання позивачем довідки ВЛК № 95\789) по 22.05.2025. (день написання позивачем заяви) посадовими особами Першого відділу медичні документи (висновки) ОСОБА_1 направлялись до штатної 11 Регіональної військово - лікарської комісії ( АДРЕСА_1 ), через позаштатну ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , для їх затвердження, як передбачено пунктом 3.8 глави 3 розділу II Положення (зі змінами внесеними згідно з Наказом Міністерства оборони України № 490 від 18.08.2023). Станом на сьогодні, заключення ВЛК від 28.06.2022 № 95V789 є таким, що потребує підтвердження у зв`язку з тим, що це заключення діяло протягом року, тобто до 28.06.23. У зв`язку зі змінами вимог Положення (зміни № 490) та необхідністю затвердження штатною 11 Регіональною військово - лікарською комісій висновку ВЛК Першого відділу, висновок про не придатність позивача до проходження військової служби по призову під час мобілізації в особливий період, не затверджено. І тому не можливо ОСОБА_1 виключити з військового обліку і внести цю інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Враховуючи зазначене, позивачу запропоновано, для вирішення п апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. 
Позивач вважає, що рішення суду не виконане, оскільки відповідачем не внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про те, що ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до рішення військово-лікарської комісії від 28.06.2022, а також дані про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, що свідчить про невиконання рішення суду.
Відмовляючи у задоволенні заяви, поданої позивачем у порядку статті 382 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що рішення суду від 08.04.2025 по справі №560/13027/24 не виконане, так як відповідач на виконання вказаного рішення розглянув, з урахуванням мотивувальної частини рішення суду, про що повідомив листом №1/6242 від 02.09.2025.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на таке.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будьяких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Із 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року №4094-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень” (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.
Позивач, обґрунтовуючи свою заяву, подану у порядку статті 382 КАС України, протиправністю дій відповідача на виконання рішення суду від 08.04.2025 по справі №560/13027, вказував, що за своїм змістом лист №1/6242 від 02.09.2025 року, який ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав ОСОБА_1 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року (справа №560/13027/24) є ідентичним до листа №1\5367 від 30 липня 2024 року щодо змісту якого Хмельницький окружний адміністративний суд у справі №560/13027/24 надавав правову оцінку. Відтак, позивач вважає, що рішення суду не виконане, оскільки відповідачем не внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про те, що ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до рішення військово-лікарської комісії від 28.06.2022, а також дані про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
З даного приводу колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач фактично не погоджується із результатом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі №560/13027/24. 
Таким чином, в даному випадку відсутні підстави вважати, що рішення суду від 08.04.2025 по справі №560/13027/24 не виконане, так як відповідач на виконання вказаного рішення розглянув, з урахуванням мотивувальної частини рішення суду, про що повідомив листом №1/6242 від 02.09.2025.
Між тим, у випадку незгоди із діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про те, що ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до рішення військово-лікарської комісії від 28.06.2022, а також даних про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , такі дії/рішення, можуть бути оскаржені до суду в порядку позовного провадження (шляхом подання нового позову, предметом якого є правомірність рішення, дій (бездіяльності) ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі №560/13027/24, оскільки заява позивача в порядку статті 382 КАС України не вирішує цього питання.
Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що у даному випадку без встановлення судового контролю рішення суду у справі № 560/13027/24 залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви позивача, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.