Справа № 461/10368/25 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 33/811/386/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 16 лютого 2026 року, 
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушника – адвоката Шимчишина І.С.,
потерпілого – ОСОБА_2 

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 665,60 грн. судового збору.
Згідно постанови судді 01 грудня 2025 року о 08 год. 49 хв., у м.Львові на вул. Торговій, 15, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 318», н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, при зміні напрямку руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , та пішохідне огородження. Внаслідок чого транспортний засіб та пішохідне огородження отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, а пішохід отримав тілесні ушкодження. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3Б, 10.1 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, безпідставною. Вважає, що він не порушував вимоги ПДР України, згадані в протоколі, адже чітко і свідомо уникав більш серйозних наслідків, так як миттєво зреагував на ситуацію на вирішив об`їхати раптову перешкоду з права – виїзд іншого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 . Звертає увагу, що ОСОБА_3 постановою Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2025 року визнано винною у вчиненні ДТП, та правопорушниця погодилася відшкодувати шкоду Галицькій районній адміністрації ЛМР за пошкоджену ним огорожу.
Просить скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно нього закрити. 
У запереченнях на апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 , потерпілий ОСОБА_2 вважає, що така задоволенню не підлягає, так як постанова місцевого суду є законною. У зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та виступ його захисника – адвоката Шимчишина І.С. про задоволення апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_2 про залишення постанови місцевого суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до п.2.3Б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пункт 10.1 ПДР України встановлює, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій зобов`язаний переконатися у безпеці маневру. Він не повинен створювати перешкод або небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
Так, апеляційний суд вважає, що суддя районного суду, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП об`єктивно з`ясувала та дослідила всі обставини справи і докази у ній, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №532261 від 1 грудня 2025 року; схему місця ДТП від 01 грудня 2025 року, додану до протоколу про адміністративне правопорушення, із зазначенням місця дорожньо-транспортної пригоди, розташуванням транспортних засобів, напрямком їх руху; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 01 грудня 2025 року та інші матеріали справи, дала їм належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Отже, сукупність досліджених доказів, розташування транспортних засобів та характер отриманих ними пошкоджень, на думку апеляційного суду свідчать про те, що водій ОСОБА_1  керуючи транспортним засобом марки «BMW 318», н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, при зміні напрямку руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , та пішохідне огородження. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу, накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 16 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень – без зміни
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.