Номер провадження: 22-ц/813/4751/25 
Справа № 515/1455/24
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кірчев Ігор Іванович
на рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кірчев І.І. звернувся з позовом до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.
Позов вмотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого відкрилася спадщина за заповітом на належне померлій майно.
28 червня 2024 року Саратською ДНК Одеської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,9999 га, належну на підставі Рішення 22 сесії VIII скликання Татарбунарської міської ради Одеської області від 11 березня 2022 року № 769-VIII.
Згідно Витягу з ДЗК від 30 травня 2024 року за №НВ-0001332592024 земельна ділянка площею 1,9999 га, кадастровий номер земельної ділянки – 5125084700:01:001:1899, перебуває у власності Татарбунарської міської Ради Одеської області.
18 вересня 2021 року ОСОБА_2 залишила заповіт на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
11 березня 2022 року Татарбунарська міська рада Одеської області прийняла Рішення № 769-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за клопотанням ОСОБА_2 , але у зв`язку зі смертю та введенням воєнного стану на території України та забороною на реєстрацію права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення ОСГ, гр. ОСОБА_2 , не змогла зареєструвати за життя право власності на цю земельну ділянку.
24 січня 2001 року на ім`я померлого чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на підставі Рішення Струмківської сільської ради Татарбунарського району від 26 липня 1995 року, видано Державний акт на право постійного користування на земельну ділянку площею 2,00 га, серії I-ОД № 005111.
15 жовтня 1996 року підписано Акт про встановлення в натурі меж ділянки наданої ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,00 га на території Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кірчева Ігоря Івановича до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кірчев І.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 17.02.2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву про визнання права власності на земельну ділянку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що твердження суду першої інстанції про необхідність позивачу отримати рішення про відмову у завершенні процедури приватизації з отриманням державного акту на землю, не відповідає чинному законодавству України.
Наголошується, що після 2013 року змінилась процедура оформлення земельних ділянок та вже не видають державні акти на землю.
Також зазначає, що відповідач по справі просила задовольнити позовну заяву про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,9999 га, тобто, орган місцевого самоврядування не має жодних претензій щодо цієї земельної ділянки.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив подану ними апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, враховуючи думку осіб, що з`явились, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 травня 2024 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26 квітня 2017 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті російська федерація, Московська область, м. Воскресенськ, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , в перекладі з російської мови на українську мову.
18 вересня 2021 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений Русских С.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №1669, згідно якого спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті й на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відомості про складений та зареєстрований заповіт містяться у Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 72394548 від 09 травня 2023 року.
Ще за життя, 24 січня 2001 року ОСОБА_3 був виданий державний акт на право постійного користування землею серії I-ОД № 005111, на підставі рішення IV сесії XXII скликання Струмківської сільської ради народних депутатів Татарбунарського району Одеської області від 26 липня 1995 року, площа земельної ділянки 2,00 га.
Відповідно до витягу із рішення 22 сесії VIII скликання Татарбунарської міської ради Одеської області від 11 березня 2022 року № 769-VIII, було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за клопотанням громадян, серед яких є і ОСОБА_2 , згідно якого було відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , з площею земельної ділянки 1,9999 га з кадастровим номером 5125084700:01:001:1899.
Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 28 червня 2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, належної спадкодавцю на підставі рішення 22 сесії VIII скликання Татарбунарської міської ради Одеської області від 11 березня 2022 року № 769-VIII.
З матеріалів спадкової справи № 99/2023 щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 09 травня 2023 року нотаріусом була заведена спадкова справа № 99/2023, до майна ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 24 травня 2024 року державним нотаріусом було видано на ім`я Фоніцького Євгенія свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 79,3 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м літ. «А» та з господарських будівель і споруд.
24 травня 2024 року державним нотаріусом було видано на ім`я Фоніцького Євгенія свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частки земельної ділянки, розташованої на території Струмківської сільської ради Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, загальною площею 3,7843 га, у межах згідно з планом, належної спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Монастирліу О.П. приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області 04 жовтня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1464, бланк серії НМТ № 018382 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 жовтня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1369627651250, номер запису про право власності: 1369627651250, номер запису про право власності: 22660779, кадастровий номер земельної ділянки: 5125084700:01:001:0343.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Предметом спору у цій справі є визнання права власності на земельну ділянку.
У статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України, положеннями якої передбачено: громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.
Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України).
Положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_2 розпочала приватизацію земельної ділянки.
Позивач є спадкоємцем за заповітом, однак із заявою до уповноважених органів щодо завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем не звертався.
Органами місцевого самоврядування не було відмовлено останньому у завершенні процедури приватизації (отриманні державного акта), при цьому позивач звернувся із вимогою про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,9999 га, яка перебуває у власності Татарбунарської міської ради Одеської області, державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку відсутня.

Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими вказані вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником, не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29-30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кірчев Ігор Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький