ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/1952/25 пров. № А/857/47107/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року (судді Панікара І.В , ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1952/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 092850016561 від 25.10.2023 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії з дати припинення, з урахуванням вже зарахованого періоду роботи, який становить більше 29 років, який первинно при призначенні пенсії з 18.08.2022 був врахований пенсійним органом.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 25.10.2023 за № 092850016561 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області невідкладно повторно розглянути питання щодо можливості поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 у відповідності до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункту 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, із врахуванням висновків суду щодо необхідність зарахування до загального страхового стажу окремих періодів її роботи. В решті позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 29.09.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.45-48).
Рішенням Калуського об`єднаного управлінням ПФУ від 07.10.2022 № 092850016561 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж становив 29 років 0 місяців 4 дні (а.с.49-50).
Однак, після повторного перегляду наданих позивачкою документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.10.2023 № 092850016561 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивачки становить 27 років 3 місяці 27 днів. Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки вона заповнена з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (внесення дати народження на першій сторінці та запис про прийом і звільнення з роботи, 18.08.2022 – 26.08.2022, зроблено організацією ПП «ЛЕВ ПЕРО», яка 04.04.2007 припинила діяльність) (а.с.7-8). 
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Згідно із положеннями статті 26 Закону 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу в 2022 році не менше 29 років.
Частинами 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
На момент заведення трудової книжки позивача була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі – Інструкція № 162).
Підпунктом 1.1 Інструкції № 162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно з підпунктом 2.1 Інструкції № 162 заповнення трудових книжок і вкладок до них здійснюється мовою союзної республіки, на території якої розташоване підприємство та офіційною мовою СССР.
Підпунктом 2.2 Інструкції № 162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну після прийняття на роботу.
У трудову книжку заносяться, серед іншого: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Згідно з абзацом першим пункту 2.10 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до підпункту 2.11 Інструкції № 162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення робляться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи повинна надати працівнику необхідну в цьому допомогу.
Також наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі – Інструкція № 58).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
В пункті 2.4. Інструкції № 58 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктами 2.11-2.13 Інструкції № 58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
У пункті 2.6 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Окрім того, Кабінетом Міністрів України 27.04.1993 затверджено постанову № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі – Постанова № 301).
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Постанови № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Пунктом 4 Постанови № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Суд наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження, органом пенсійного фонду, особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.
У даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 220/989/17.
Так, в матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивачки від 23.09.1994 серії НОМЕР_2 (а.с.14-16), за змістом якої судом встановлено наступні періоди роботи позивачки, а саме:- з 10.10.1983 по 21.09.1994 – робота в колгоспі «Більшовик» на посаді приймальник молочної продукції; - з 22.09.1994 по 01.01.2001 – робота в Рожнятівському молокозаводі на посаді приймальник молочної продукції; - з 01.05.2001 по 26.12.2006 – робота в ТзОВ «Надвірнянський завод молочних продуктів» на посаді приймальник молочної продукції; - з 06.03.2007 по 16.08.2010 – робота на посаді продавця продовольчих товарів; - з 09.02.2011 по 12.10.2011 – призначена виплата допомоги по безробіттю згідно статті 23 пункту 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», - з 18.08.2022 по 26.08.2022 – робота в ПП «ЛЕВ ПЕРО».
У зв`язку із наведеним, з 29.09.2022 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до Форми РС-право зарахованого до страхового стажу 29 років 3 місяці 27 днів (а.с.27), а саме: - з 01.09.1980 по 14.08.1983 навчання у вищих/середніх НЗ; - з 10.10.1983 по 07.11.1987 – робота в колгоспі з 1966 р.; - з 08.11.1987 по 31.12.1988 – догляд за дитиною до 3 років; - з 01.01.1989 по 30.04.1992 – робота в колгоспі з 1966 р.; - з 01.05.1992 по 21.06.1993 – догляд за дитиною до 3 років; - з 22.06.1993 по 01.01.2001; - з 01.05.2001 по 31.10.2004; - з 01.12.2004 по 30.09.2005; - з 06.03.2007 по 31.01.2010; - з 01.03.2010 по 16.08.2010; - з 09.02.2011 по 03.10.2011 – безробіття; - 01.10.2018 по 31.12.2018; - з 01.07.2019 по 29.02.2020; - з 01.03.2020 по 31.05.2020 – ФОП (карантин 01.03-31.05.2020), ЗУ № 533-ІХ; - з 01.06.2020 по 30.11.2020. 
Однак, на підставі статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункту 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 пенсійним органом повторно переглянуто надані позивачкою документи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.10.2023 № 092850016561 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивачки становить 27 років 3 місяці 27 днів. Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки вона заповнена з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (внесення дати народження на першій сторінці та запис про прийом і звільнення з роботи, 18.08.2022 – 26.08.2022, зроблено організацією ПП «ЛЕВ ПЕРО», яка 04.04.2007 припинила діяльність) (а.с.7-8). 
За змістом Форми РС-право (а.с.117) пенсійним органом зараховано до загального страхового стажу такі періоди роботи: - з 01.09.1980 по 14.08.1983 навчання у вищих/середніх НЗ; - з 10.10.1983 по 07.11.1987 – робота в колгоспі з 1966 р.;- з 08.11.1987 по 31.12.1988 – догляд за дитиною до 3 років; - з 01.01.1989 по 30.04.1992 – робота в колгоспі з 1966 р.; - з 01.05.1992 по 31.12.1992 – догляд за дитиною до 3 років; - з 01.01.1993 по 15.09.1994; - з 22.09.1994 по 28.12.2000; - з 01.02.2002 по 30.09.2005; - 06.03.2007 по 31.01.2010; - з 01.03.2010 по 16.08.2010; - з 09.02.2011 по 03.10.2011 – безробіття; - 01.10.2018 по 31.12.2018; - з 01.07.2019 по 29.02.2020; - з 01.03.2020 по 31.05.2020 – ФОП (карантин 01.03-31.05.2020), ЗУ № 533-ІХ; - з 01.06.2020 по 30.11.2020.
Всього зарахованого до страхового стажу ОСОБА_1 27 років 3 місяці 27 днів.
Таким чином, з огляду на вказані обставини, судом встановлено, що відповідач під час повторного перегляду документів не врахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.09.1994 – 21.09.1994, з 28.12.2000 – 01.01.2001, з 01.05.2001 – 31.01.2002, з 01.07.2002 – 30.04.2003, з 01.10.2005 – 26.12.2006, з 04.10.2011 – 12.10.2011 з чим колегія суддів не погоджується з урахуванням наступного.
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трудової книжки НОМЕР_2 виданої 23 вересня 1994 року Спілкою селян «Прикарпаття» Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.11-12).
Водночас, не зараховуючи певний періоди роботи позивачки відповідач вказує на порушення пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 при заповненні коментованої трудової книжки.
Суд зазначає, що в трудовій книжці НОМЕР_3 (бланк російською мовою) українською мовою одним почерком записано прізвище « ОСОБА_2 », ім`я « ОСОБА_3 », по батькові « ОСОБА_4 »; професія, спеціальність - робоча, дата заповнення « 23 вересня 1994», а іншим почерком дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та вказано « ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно паспорта НОМЕР_4 виданого 08.04.1998 р. Рожнятівським РВУМВС в Івано-Франківській області вірити. Директор В.Дутка», тобто недоліки оформлення трудової книжки відповідачем у вказаній частині виявлені вірно, але такі не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачці у зарахуванні до загального страхового стажу всіх періодів роботи згідно такої трудової книжки, оскільки вина позивачки в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивачки не було зараховано пенсійним органом до стажу її роботи, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивачки відповідальними працівниками підприємства, на яких позивачка працювала ще в 1994 році.
Окрім того, судом встановлено, що трудова книжка позивачки містить усі необхідні записи та підтверджують роботу останньої у оскаржені періоди. Тобто, позивачка має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Водночас, листом від 10.09.2024 за № 2800-030203-8/54695 відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що при визначенні права на призначення пенсії до страхового стажу не враховано періоди роботи у ТзОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" з 01.05.2001 по 31.01.2002 та з 01.07.2002 по 30.04.2003 на підставі записів трудової книжки, виданої 23.09.1994, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відомості про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказані періоди відсутні (а.с.9-10).
В контексті спірних правовідносин, суд вказує, що відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку; роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Так, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.05.2001 по 31.01.2002 та з 01.07.2002 по 30.04.2003, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Разом із тим, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 позивачка у вказані періоди працювала в ТзОВ «Надвірнянський завод молочних продукцій». Отже, спірний період роботи підтверджується записами у трудовій книжці позивачки.
Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Суд вкотре вказує, що позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивачки, враховуючи інформацію наведену в Формі РС-право щодо зарахування до загального трудового стажу певні періоди роботи останньої, суд дійшов висновку, що відповідач підчас повторного перегляду документів безпідставно не врахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.09.1994 – 21.09.1994, з 28.12.2000 – 01.01.2001, з 01.05.2001 – 31.01.2002, з 01.07.2002 – 30.04.2003, з 01.10.2005 – 26.12.2006, з 04.10.2011 – 12.10.2011.
Як наслідок, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення від 25.10.2023 за № 092850016561 в частині не зарахування позивачці вищевказаного страхового стажу.
Щодо можливості зарахування до загального трудового стажу період роботи з 18.08.2022 по 26.08.2022, суд вказує на наступне.
Повертаючись до обставин справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.10.2023 № 092850016561 до страхового стажу не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 18.08.2022 по 26.08.2022, оскільки такий запис зроблено організацією ПП «ЛЕВ ПЕРО», яка 04.04.2007 припинила діяльність.
Передумовою такого висновку слугував лист Головного управління статистики в Івано-Франківській області від 19.12.2023 за 02.1-14/610-23, за змістом якого судом встановлено, що станом на 18.10.2023 з ЄДРПОУ вилучено ПП «ЛЕВ ПЕРО». Дані про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи – 04.04.2007, номер запису – 11141170001000341 (а.с.110).
З метою з`ясування всіх обставин справи, судом першої інстанції сформовано запит та отримано відповідь за № 1816613 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно змісту якої встановлено, що актуальний стан на час фактичної дати та час формування – припинено, дата державної реєстрації припинення ПП «ЛЕВ ПЕРО» – 04.04.2007, підстава: ДР припинення ЮО у зв`язку з визнанням її банкрутом, номер запису 11141170001000341 (а.с.124).
Так, стаття 104 Цивільного кодексу України (далі — ЦКУ) визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Відповідно до статті 111 ЦКУ ліквідація - спосіб припинення суб`єкта господарювання, при якому припиняються всі його права, а зобов`язання мають бути виконані повністю в межах ліквідаційної процедури за рахунок активів організації. Залишки активів, за наявності, розподіляються між учасниками юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами. Ліквідація дає власникові право на звільнення працівників.
Згідно з статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Пунктом 1 статті 40 Кодексу визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (далі-зміни в організації виробництва і праці).
Звільнення працівників у разі ліквідації підприємства передбачено пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП).
В силу пункту 1 статті 40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний роботодавцем у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Порядок такого звільнення врегульовано статті 49-2 КЗпП. Відповідно до вказаної статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).
Отже, у разі ліквідації підприємства, установи, організації, є обов`язковим попередження працівників про звільнення не пізніше ніж за два місяці під розписку. Працівникам, яких звільняють у зв`язку з ліквідацією організації за пунктом 1 статті 40 КЗпП, виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 44 КЗпП.
Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині можливості зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 18.08.2022 по 26.08.2022 в ПП «ЛЕВ ПЕРО» не підлягає задоволенню, оскільки з 04.04.2007 реалізація будь-яких прав працівника пов`язаних із можливістю виконання певних своїх посадових обов`язків, стала неможливою. Відтак, будь-які записи з цього приводу в трудовій книжці позивача не можуть враховуватися судом, як такі, що відображають період його трудової діяльності. 
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії з дати припинення, з урахуванням вже зарахованого періоду роботи, який становить більше 29 років, який первинно при призначенні пенсії з 18.08.2022 був врахований пенсійним органом, суд вказує на таке.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Колегія суддів зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачці пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу, однак враховуючи вищевказані висновки суду щодо необхідності зарахування до загального страхового стажу позивачки періодів її роботи з 16.09.1994 – 21.09.1994, з 28.12.2000 – 01.01.2001, з 01.05.2001 – 31.01.2002, з 01.07.2002 – 30.04.2003, з 01.10.2005 – 26.12.2006, з 04.10.2011 – 12.10.2011 - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід повторно розглянути питання щодо можливості поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 у відповідності до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункту 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу зазначених періодів роботи, а тому колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі №300/1952/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська

Повне судове рішення складено 11.02.26