Справа № 645/9429/25
Провадження № 2/645/1119/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 березня 2026 року  м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі: Головуючого судді – Шарка О.П., при секретарі судових засідань - Мухіні В.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 20 грудня 2016 року Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за № 428, а
саме: вказати у відомостях про батька - ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, прізвище дитини змінити з
« ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », ім`я та по батькові
В обґрунтування позову зазначила, що 21 липня 2006 року було розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 . Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявниці та ОСОБА_4 (який на той час був вже розлучений) народилася донька - ОСОБА_11 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області було зроблено актовий запис № 476 від 11 листопада 2009 року. Дитину заявниця зареєструвала на своє прізвище, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, а ім`я та по-батькові батька вказали справжні з її слів, так як на той час шлюбні стосунки між нею та ОСОБА_4 у встановленому законом порядку органами РАЦС зареєстровані не були. 30 серпня 2024 року внаслідок ракетного обстрілу міста Харкова дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинула, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , дата видачі 02 вересня 2024 року. Після народження першої дитини відносини позивача із ОСОБА_4 мали перервний характер, то тимчасово розходилися, робили тимчасову паузу у стосунках, а потім знову сходилися. Приблизно з осені 2015 року позивач, почала постійно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який останнім часом був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Між позивачем та ОСОБА_4 були відносини як чоловіка та дружини, вели спільний бюджет та домашнє господарство, піклувалися один про одного, проводили спільно час, спілкувалися з родичами та друзями один одного, що підтверджується наданими доказами. Увесь цей час позивач та ОСОБА_4 проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Також під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача та ОСОБА_4 народилася друга донька - ОСОБА_12 ,. Дитину позивач зареєструвала на своє прізвище, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, а ім`я та по-батькові батька вказали справжні з ЇЇ слів, так як на той час шлюбні стосунки між нею та ОСОБА_4 у встановленому законом порядку органами ДРАЦС зареєстровані не були. У графі «мати» у свідоцтві про народження ОСОБА_5 зазначено, що мати - ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, дата видачі свідоцтва ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до довідки № 14302 про реєстрацію особи громадянином України, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», і є громадянкою України з 22 червня 2021 року. Тобто, після народження дитини, позивач набула громадянство України. Відповідно до довідки №14304 про реєстрацію особи громадянином України, виданої на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», і є громадянкою України з ІНФОРМАЦІЯ_9 . ОСОБА_4 як під час вагітності позивача, так і після народження дитини, визнавав, що ОСОБА_5 є його донькою. Він супроводжував позивача під час візитів у жіночу консультацію, забирав з дитиною з пологового будинку, приймав активну участь у вихованні та утриманні їх спільних дітей, дарував їм подарунки, вітав на свята, проводив з ними спільно час, що буде підтверджено у судовому засіданні відповідними доказами. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, ОСОБА_4 був призваний на військову службу. Незважаючи на територіальну віддаленість від сім`ї, ОСОБА_4 систематично допомагав позивачу та їх спільним дітям матеріально, регулярно спілкувався з ними по телефону. 04 липня 2024 року в телефонній розмові ОСОБА_4 повідомив позивача про те, що йде на виконання чергового бойового завдання. На той час він проходив службу в окремому штурмовому батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_10 », територіально перебував в районі населеного пункту Нью-Йорк Донецької області. Більше на зв`язок із позивачем він не вийшов. Члени родини вживали заходів щодо пошуку. Орієнтовно 12 липня 2024 року заявниця через ТЦК та СП дізналася, що її чоловік імовірно загинув під час виконання бойового завдання, рахується безвісти зниклим. 15 липня 2024 року рідна сестра чоловіка позивача подала заяву-повідомлення до органу досудового розслідування з приводу зникнення ОСОБА_4 . Згодом мати чоловіка, ОСОБА_13 , отримала витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у відношенні свого сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, юридично ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є батьком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як до зникнення безвісти ОСОБА_4 не встиг подати відповідну заяву.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надали суду заяви про визнання позовних вимог з проханням розглянути справу у їх відсутність.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
У ході судового розгляду встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у фактично шлюбних відносинах від яких у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного сійну Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зроблено актовий запис № 428 від 20 грудня 2016 року. 
Відомості про батька в актовий запис про народження дитини внесені в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією відповідного витягу.
У графі «мати» у свідоцтві про народження ОСОБА_5 зазначено, що мати - ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, дата видачі свідоцтва ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до довідки № 14302 про реєстрацію особи громадянином України, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», і є громадянкою України з 22 червня 2021 року. Тобто, після народження дитини, позивач набула громадянство України. 
Відповідно до довідки №14304 про реєстрацію особи громадянином України, виданої на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», і є громадянкою України з 22 червня 2021 року.
Відповідач ОСОБА_2 є рідною матір`ю ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 )
Відповідач ОСОБА_15 є рідною сестрою ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбі №0014002602 від 11.06.2014 року, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 ).
ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_15 , як рідна сестра чоловіка позивача подала заяву-повідомлення до органу досудового розслідування з приводу зникнення ОСОБА_4 . Згодом мати чоловіка, ОСОБА_2 , отримала витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у відношенні свого сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається зі Сповіщення сім`ї №301 від 10 липня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_12 адресованого ОСОБА_1 , її чоловік – водій 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_6 солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , зник безвісті 05.07.2024 року поблизу н.п. Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання у складі підрозділу Збройних Сил України. 

Відповідно до змісту ч.1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п. З ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Змістом статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
У разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).
У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України.
Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч .2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази. Водночас, висновки судово-генетичної експертизи суд оцінює з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.
Чинним законодавством України процедура встановлення факту батьківства за особою, яка зникла безвісти, не передбачена, тому у даному випадку за аналогією мають застосовуватися норми щодо встановлення факту батьківства за померлою особою.
Як вбачається з Висновку про біологічну спорідненість № MGU1259 від 14 листопада 2024року, який був складений медичною лабораторією GENECODE diagnostics (ГенКод Діагностик), відповідно до якого ймовірність того, що мати ОСОБА_4 ОСОБА_2 , є рідною бабусею ОСОБА_5 становить 99,99 %.
Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини справи, вважає встановленими в судовому засіданні наявність підстав, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
За положеннями ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства – задовольнити.
Визнати ЯСЬКА ГРИГОРІЯ СЕРГІЙОВИЧА, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , громадянина України, уродженця міста Харкова) батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ).
Внести зміни до актового запису про народження дитини 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 20 грудня 2016 року
Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану
Головного територіального управління юстиції у Харківській області за № 428, а
саме: вказати у відомостях про батька - ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, прізвище дитини змінити з
« ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », ім`я та по батькові - залишити без змін.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя