Справа № 459/1754/25 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В. 
Провадження № 22-ц/811/4055/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Підлужного В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Брух Андрія Олексійовича на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 05 листопада 2025 року у справі за позовом, поданим адвокатом Брух Андрієм Олексійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військово – медичного клінічного центру Західного регіону, Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шептицька державна нотаріальна контора Львівської області про звільнення майна з під арешту, -

в с т а н о в и в:
В червні 2025 року представник позивача адвокат Брух Андрій Олексійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військово – медичного клінічного центру Західного регіону, Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шептицька державна нотаріальна контора Львівської області про звільнення майна з під арешту.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Позивачем при зверненні до нотаріуса було з`ясовано, що на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови № ВХ 529 від 01.12.2003, винесеної Управлінням юстиції Львівської області, про що Червоноградською державною нотаріальною конторою внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 4203618. Також представник позивача зазначив, що вироком Військового місцевого суду Львівського гарнізону від 12.04.2002 позивача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Також даним вироком було вирішено питання про відшкодування завданої шкоди, а саме на користь 1120 ЦВКТ ЗАХОК зі ОСОБА_1 було стягнуто 6252 гривень; на користь ОСОБА_3 — 2500 гривень матеріальної та 15000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 — 11568 гривень 30 копійок матеріальної та 2000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_4 — 25000 гривень моральної шкоди. Також суд поклав на засудженого обов`язок сплатити у дохід держави судові витрати у сумі 244 гривні 80 копійок за проведення судових автотехнічних експертиз. На виконання вироку суду були видані виконавчі листи №1/26 від 02.07.2002, які були пред`явлені до примусового виконання. В подальшому, позивачем було отримано постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №2-4 від 14.11.2003, винесену державним виконавцем Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. Із даної постанови про арешт майна вбачається, що сума боргу становила 65 693,55 грн, а копію постанови було направлено державній нотаріальній конторі для виконання. У листі від 05.05.2025 року Шептицький ВДВС зазначив, що на виконанні перебували шість виконавчих проваджень, відкритих на підставі цього ж виконавчого листа №1-26 від 02.07.2002 щодо стягнення грошових сум на користь потерпілих — ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та 1120 УВК ЗАХОК. Усі провадження були закінчені постановами державних виконавців у 2007–2011 роках у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Проте, за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36553849 від 13.02.2024 арешт майна з реєстраційним номером обтяження 4203618 все ще залишається чинним. Водночас у Автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП) відомості про постанову №ВХ 529 від 01.12.2003 відсутні, оскільки реєстр почав функціонувати лише з 2008 року. Представник позивача також звернув увагу, що всі виконавчі провадження відносно позивача були закінчені у зв`язку з повним погашенням заборгованості, а підприємство, на якому працював позивач — ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», підтвердило про відсутність будь-яких утримань чи заборгованості за виконавчими документами. Представник позивача вважає, що наявність арешту, накладеного ще у 2003 році за відсутності відкритих виконавчих проваджень порушує права позивача на конституційне право власності, позбавляє можливості розпоряджатися належною часткою квартири, а отже є безпідставним втручанням у його права. Тому, просив позов задовольнити та вирішити питання судових витрат.
Оскаржуваним рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову – відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Брух Андрій Олексійович, подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Покликається на те, що Червоноградською державною нотаріальною конторою було внесено відомості про обтяження майна Апелянта згідно постанови державного виконавця державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, а оскільки єдиною постановою, яка була надіслана органами державної виконавчої служби відносно Апелянта була постанова №2-4 від 14.11.2003 року, тому саме на підставі цієї постанови державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон щодо обтяження нерухомого майна Апелянта. Виконавчі провадження відносно Апелянта, які перебували на виконанні у відділі державної виконавчої служби закінчено у зв?язку з фактичним виконанням. Тобто, Апелянтом було фактично виконано виконавче провадження, на підставі якого було винесено постанову про арешт майна №2-4 від 14.11.2003 року. При цьому, згідно відомостей наданими органами ДВ відсутні будь-які інші виконавчі провадження, у яких могли бути винесені постанови про арешт майна та при цьому не були б фактично виконані.
Також звертає увагу суд на те, що Шептицький ВДВС в ході розгляду справи судом І інстанції не надав інформації та доказів того, що станом на даний час є потреба у продовженні чинності арешту на майно Позивача, та в межах якого виконавчого провадження такий арешт був накладений. При цьому, інших виконавчих проваджень відносно Апелянта на примусовому виконанні у відділах ДВС немає, а всі які були закінчені у зв?язку з фактичним повним виконанням. Таким чином, наявність арешту на майно Апелянта за відсутності відкритих виконавчих проваджень свідчить про порушення прав Апелянта як власника, оскільки створює перешкоди у розпоряджанні ним, а неможливість перевірити обґрунтованість накладення арешту повинна бути врахована як обставина, що свідчить про безпідставність арешту, а не навпаки про необхідність його збереження і надалі. Судом першої інстанції жодним чином не було враховано, що відносно Апелянта відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, в межах яких могли б бути винесені постанови про арешт майна, а всі ті які перебували на виконанні завершені у зв`язку з повним фактичним виконанням. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову про звільнення майна з під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що арешт був накладений постановою №ВХ. 529 від 01.12.2003 року, копії якої у матеріалах справи відсутня, відтак, суд позбавлений можливості встановити зміст цієї постанови, перевірити ким така винесена і на виконання якого рішення суду, а також чи таке рішення суду на даний час вже виконане та потреба у вищевказаному арешті майна відпала. 
Також суд першої інстанції зазначив що незважаючи на те, що всі виконавчі провадження, які були наявні у боржника ОСОБА_1 закінчено у зв?язку з повним виконанням, позивачем не було доведено що виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову №BX 529 від 01.12.2003 року закінчено та потреба у арешті відпала. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та членам його сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_1 в рівних частках кожному, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру, виданого 23.01.1995 приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» (а. с. 7).
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №400201400 від 21.10.2024) встановлено, що на частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 накладено обтяження (арешт), реєстраційний номер обтяження 4203618, зареєстровано 12.12.2006 за №4203618 реєстратором Червоноградською державною нотаріальною контрою на підставі постанови ВХ. 529 від 01.12.2003 (а. с. 8).
Згідно з вироком Військового місцевого суду Львівського гарнізону від 12.04.2002 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Також даним вироком цивільні позови потерпілих було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь 1120 УВКТ ЗАХОК 6252 гривні; на користь ОСОБА_3 — 2500 гривень матеріальної та 15000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 — 11568 гривень 30 копійок матеріальної та 2000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_4 — 25000 гривень моральної шкоди. Крім того, суд поклав на обвинуваченого обов`язок сплатити судові витрати у сумі 244 гривні 80 копійок за проведення судових автотехнічних експертиз у дохід держави (а. с. 20-22).
На виконання вищевказаного вироку суду 02.07.2002 Військовим судом Львівської області було видано виконавчі листи №1-26
Постановою № 512-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим Віталієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження АСВП № 4810612 з примусового виконання виконавчого листа № 1-26, виданого 02 липня 2002 року Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 11 568,30 грн. (а. с. 24). Постановою державного виконавця від 01 лютого 2010 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі (а. с. 14).
Постановою № 518-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. було відкрито виконавче провадження АСВП № 4810896 з примусового виконання виконавчого листа №1-26, виданого 02.07.2002 Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь 1120 ДВК ЗАХОК 6252,00 грн (на звороті а. с. 23). Постановою державного виконавця від 20.11.2011 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі
Постановою № 517-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. було відкрито виконавче провадження АСВП № 4810842 з примусового виконання виконавчого листа №1-26, виданого 02.07.2002 Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2500,00 грн (а. с. 23). Постановою державного виконавця від 24.12.2007 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі (на звороті а. с. 15).
Постановою № 515-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. було відкрито виконавче провадження АСВП № 4810676 з примусового виконання виконавчого листа №1-26, виданого 02.07.2002 Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 25000,00 грн. (на звороті а. с. 24). Постановою державного виконавця від 19.08.2011 виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі (на звороті а. с. 14).
Постановою № 516-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. було відкрито виконавче провадження АСВП 4810765 з примусового виконання виконавчого листа №1-26, виданого 02.07.2002 Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15000,00 грн. (а. с. 25). Постановою державного виконавця від 20.07.2011 виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі (а. с. 15).
Постановою № 520-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. було відкрито виконавче провадження АСВП № 4810952 з примусового виконання виконавчого листа №1-26, виданого 02.07.2002 Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. (на звороті а. с. 25). Постановою державного виконавця від 24.12.2007 виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі (а. с. 16).
Постановою № 519-4 від 15 липня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Костіковим В. М. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимог виконавчого листа №1-26, виданого 02.07.2002 Військовим судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 244,8 грн (а. с. 26). Постановою державного виконавця від 18.01.2006 виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі стягненням коштів з боржника в повному обсязі (а. с. 17).
Постановою державного виконавця Червоноградського міського управління юстиції Костікова В. М. №2-4 від 14 листопада 2003 року у порядку виконання виконавчого листа №1/26 від 02.07.2002, виданого Військовим місцевим судом Львівського гарнізону накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 . Також в постанові вказано, що арешт накладено з метою виконання рішення суду від 02.07.2002, сума боргу за виконавчим листом становить 65693,35 грн. (а. с. 9).
Із листа Червоноградського ВДВС № 4/14363 від 13.02.2024, адресованого ОСОБА_1 встановлено, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості щодо постанови № ВХ 529 від 01.12.2003, на підставі якої накладено арешт на майно боржника, оскільки система, у якій реєструються виконавчі провадження, почала функціонувати лише у 2008 році. Тому підстави для зняття арешту відсутні, оскільки невідомо в рамках якого виконавчого провадження винесено постанову №ВХ 529 від 01.12.2003, яка була підставою накладення арешту (а. с. 18 – 19).
Окрім цього, із листа Шептицького ВДВС у Шептицькому районі Львівської області №4/22760 від 05.05.2025, адресованого адвокату Бруху А. О., вбачається, що у ВДВС на виконанні перебували виконавчі провадження АСВП №4810612, АСВП № 4810676, АСВП № 4810765, АСВП №4810842, АСВП №4810896, АСВП №4810952. Також зазначено, що у Автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП) відсутні відомості щодо постанови № ВХ 529, виданої 01.12.2003, яка є підставою накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки система, у якій реєструються виконавчі провадження, була створена та почала працювати в повному обсязі у 2008 році. Тому невідомо в рамках якого виконавчого провадження винесено постанову № ВХ 529 від 01.12.2003 року, яка є підставою накладення арешту на майно боржника (а. с. 12-13).
Також у матеріалах справи міститься лист Відокремленого підрозділу «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» № 56/1 від 05.08.2024 у якому зазначено, що заборгованість щодо утримань по виконавчих провадженнях та виконавчих листах з працівника ОСОБА_1 в користь військової частини № НОМЕР_1 та утримання матеріальної шкоди в користь потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утриманні із зарплати в повному розмірі та перераховані згядно платіжних доручень. Заборгованості щодо утримань по виконавчих провадженнях та виконавчих листах немає (а. с. 27).
Окрім цього, а матеріалах справи містяться довідки Відокремленого підрозділу «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», які надсилалися до Відділу державної виконавчої служби з інформацією про стягнуті та перераховані кошти з боржника ОСОБА_1 (а. с. 27 (на звороті) – 29).
Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження – згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу – згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, – згідно із статтею 48 цього Закону.
Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
При цьому, як неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх рішеннях, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з вироку військового місцевого суду Львівського гарнізону від 12.04.2002 року та з інформації, наданої Шептицьким ВДВС, у останнього перебували на виконанні виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчих листів, виданих на підставі вироку від 12.04.2002 року, суми до стягнення, присуджені Відповідачам згідно вироку повністю відповідають сумам, вказаним як у відповіді Шептицького ВДВС від 05.05.2025 року, так і постановам про закінчення виконавчих проваджень. 
Зокрема, у постанові про арешт майна №2-4 від 14.11.2003 року зазначено, що сума боргу за виконавчим листом становить 65693,35 грн. Разом з тим, якщо додати суми, зазначені у постановах про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №1-26 з урахуванням виконавчого збору, то така становитиме: 2000+100+15000+750+25000+1250+11568,3+578,42+6252+312,6+2500+125+244,8+12,24= 65693,36 грн. Тобто, сума боргу, вказана у постанові про арешт майна №2-4 відповідає загальній сумі боргу по усіх виконавчих провадженнях відносно Апелянта.
Більше того, потерпілі, на користь яких присуджено стягнення коштів відповідають стягувачам, зазначеним у постановах про закінчення виконавчого провадження та відповіді Шептицького ВДВС. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що усі виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 були відкриті на підставі виконавчого листа, виданого військовим місцевим судом Львівського гарнізону №1-26 від 02.07.2002 року. Згідно наданої відповіді Шептицьким ВДВС у жодному із цих виконавчих проваджень не виносились постанови про накладення арешту на майно, в тому числі постанова №2-4 від 14.11.2003 року. 
Разом з тим, вище вказана постанова також була винесена при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого військовим місцевим судом Львівського гарнізону N?1-26 від 02.07.2002 року. 
Усе наведене свідчить про те, що постанова про арешт майна ОСОБА_1 була також винесена при примусовому виконанні виконавчих листів, виданих на підставі вироку військового місцевого суду Львівського гарнізону від 12.04.2002 року.
Єдиною постановою, яка була надіслана органам ДВС відносно ОСОБА_1 була постанова №2-4 від 14.11.2003 року та провадження по якій було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, а тому саме на підставі цієї постанови державною нотаріальною конторою було внесено відомості, до Єдиного реєстру заборон щодо обтяження майна позивача. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить до висновку, що постанова про арешт майна №2-4 від 14.11.2003 року є постановою, на підставі якої було Червоноградською державною нотаріальною конторою проведено обтяження квартири Суворова О.В. під реєстраційним номером 4203618.
Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував, того, що відносно ОСОБА_1 відсутні будь – які відкриті виконавчі провадження, в межах яких могли б бути винесені постанови про арешт майна, а всі ті, які перебували на виконанні завершені у зв`язку з повним фактичним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Брух Андрія Олексійовича – задовольнити.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 05 листопада 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов поданий адвокатом Брух Андрієм Олексійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військово – медичного клінічного центру Західного регіону, Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шептицька державна нотаріальна контора Львівської області про звільнення майна з під арешту – задовольнити.
Зняти арешт накладений на підставі постанови ВХ 529, 01.12.2003 року, Управління юстиції Львівської області на квартиру АДРЕСА_3 , вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо арешту квартири, внесені 12.12.2006 року, реєстраційний номер обтяження 4203618.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.