КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №357/14227/25 Суддя І інстанції - Озадовський Р. 
Провадження № 33/824/853/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гулійчука С.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 18 серпня 2025 року о 22 год. 03 хв. під час руху на а/д Київ-Одеса 78 км 200 м, керував транспортним засобом марки Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Гулійчук С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформлення матеріалів.
Крім того, захисник вказує, що посилання у протоколі на порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України не ґрунтується на законі, адже цей пункт передбачає відмову від проходження огляду на стан сп`яніння працівника міліції у той час, як сам протокол складав поліцейський. На думку захисника, ОСОБА_1 не порушував п. 2.5 ПДР, оскільки не повинен проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Ця норма передбачає, що водій повинен в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичний чи токсичних речовин на вимогу працівника міліції. Згідно з протоколом ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння працівниками патрульної поліції, що суперечить п. 2.5 ПДР, та відповідно, на думку захисника, виключає в його діях порушення п. 2.5 ПДР. 
Отже, захисник наголошує, що надані працівниками поліції докази у своїй сукупності не доводять, що ОСОБА_1 нібито перебував у стані алкогольного сп`яніння та на думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис з камер поліцейського є недопустимими доказами. 
Крім того, апелянт вказує, що відеозаписи з нагрудних камер поліцейського здійснено в порушення п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1026, оскільки не фіксують початок виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції (рух за кермом водія) та її завершення (складання протоколу). 
Поміж іншого захисник вказує, що ОСОБА_1 18.08.2025 не відмовлявся від проходження тесту, а за усною вказівкою працівників поліції, які просили ОСОБА_1 відмовитись від проходження тесту, у зв`язку з тим, що всі заклади в той час були закриті. 
Також, апелянт вказує, що ОСОБА_1 доїхавши до найближчого спеціалізованого закладу 19.08.2025 о 03 год. 15 хв. самостійно звернувся до медичного закладу для здачі тесту, де відповідно до довідки лікаря у ОСОБА_1 не виявлено алкогольного сп`яніння, що підтверджується Висновком КМКЛ №10 за 004095 від 21.08.2025.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції зазначено, що до протоколу додана розписка ОСОБА_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, але відеозаписом, який проводився, не зафіксовано відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Крім того, апелянт зазначає, що ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя є надуманими та не відповідають дійсності та відеозаписом такі ознаки не зафіксовано. Також про ці ознаки ОСОБА_1 не повідомляли, що вказує на незаконність вимоги поліцейського щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. 

Будучи належним чином повідомленими, ОСОБА_1 та адвокат Гулійчук С.В. в судове засідання 16.02.2026 р. не з`явились, причини неявки суду не повідомили та клопотань про відкладення не подавали. Враховуючи наведене та вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №427344, згідно якого ОСОБА_1 18 серпня 2025 року о 22 год. 03 хв. під час руху на а/д Київ-Одеса 78 км 200 м, керував транспортним засобом марки Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і який він підписав протокол без жодних зауважень.
В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.08.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 18.08.2025; розпискою ОСОБА_2 про зобов`язання доставити автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Ірпінь, вул. Київська, 22ж, кв. 35 а водія не допускати до керування ним; рапортом поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському району Петруня В.; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що коли працівники поліції підійшли до транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , був розташований на проїзній частині автотраси. Відеозаписом зафіксовано, що при розмові з поліцейським ОСОБА_1 погодився, що він проїжджаючи КПП значно перевищив швидкість, та в подальшому у зв`язку з тим, що транспортний засіб, що їхав перед ним різко знизив швидкість, він не впорався з керуванням, його авто розвернуло і відбулося зіткнення його транспортного засобу з відбійником. В подальшому при спілкуванні з поліцейськими ще не раз ОСОБА_1 вказував, що керував автомобілем, і жодного разу не заперечував як сам факт керування транспортним засобом, так і факт ДТП.
В процесу спілкування з ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук, на що ОСОБА_1 відповів: «Согласен». У зв`язку з цим працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці пригоди за допомогою алкотестеру, або в медичному закладі. На таку пропозицію ОСОБА_1 , не заперечуючи названих працівником поліції та виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння, неодноразово цікавиться у поліцейських в який спосіб оформити все так, що він був тверезий. На це працівник поліції попереджає ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди, та ще неодноразово пропонує пройти огляд на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. На такі пропозиції ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду. При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що в разі його відмови від проходження огляду, на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. Окрім того, ОСОБА_1 було ознайомлено з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеному 18.08.2025 о 22 год. 31 хв., до закладу охорони здоров`я «КНП Ставищенська лікарня» у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Проте, не дивлячись на всі роз`яснення, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, після чого на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено та вручена йому копія протоколу. 

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 18.08.2025 не відмовлявся від проходження тесту, а зробив це, виключно, за усною вказівкою працівників поліції, які просили ОСОБА_1 відмовитись від проходження тесту, у зв`язку з тим, що всі заклади в той час були закриті, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявним у справі відеозаписом. 

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про те, що ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 є надуманими та не відповідають дійсності і що про ці ознаки не було повідомлено ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.
Так, відповідно до п. 2, 3, 4 р. І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, законодавець вирішення питання щодо наявності підстав вважати, що особа може перебувати в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння відніс саме до дискреційних повноважень поліцейського. Крім того, саме оглядом на стан сп`яніння може бути підтверджено або спростовано підозру поліцейського, що особа перебуває у стані сп`яніння. При цьому, законодавством передбачено обов`язок пройти огляд, як за наявності усіх ознак сп`яніння, так і будь-якої, навіть одної з зазначеного переліку. По даним відеозапису ознаки сп`яніння можуть не бути яскраво вираженими в певних умовах, але при цьому, можуть бути зафіксовані зором працівника поліції, який перебуває поблизу.
Згідно п. 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів…» передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
З дослідженого відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук, на що ОСОБА_1 відповів: «Согласен». Виявлені ознаки алкогольного сп`яніння були зазначені у рапорті працівника поліції, в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.08.2025, та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, які ОСОБА_1 підписав без жодних зауважень. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі іншій уповноваженій особі, то такі доводи повністю спростовуються матеріалами справи, в яких міститься розписка ОСОБА_2 , яка маючи при собі посвідчення водія НОМЕР_2 категорії В, забрала автомобіль «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. НОМЕР_1 , та зобов`язалася доставити автомобіль за адресою: АДРЕСА_2 , а водія не допускати до керування ним. 

А з приводу доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу для здачі тесту, де відповідно до довідки лікаря, у ОСОБА_1 не виявлено алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КМКЛ №10 за 004095 від 21.08.2025, то такі доводи не можуть спростовувати порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Пунктом 9 розділу ІІ указаної Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Згідно висновку КМКЛ №10 за 004095 від 21.08.2025, ОСОБА_1 пройшов огляд 19.08.2025 о 03 год. 15 хв., у той час як зупинено його було 18.08.2025 о 22 год. 03 хв. Отже, огляд ОСОБА_1 було проведено більше ніж через 5 год. з моменту зупинення та у відсутність поліцейського, а тому в силу ч. 5 ст. 266 КУпАП вважається недійсним.
Окрім того, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за перебування в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу наявного у справі відеозапису через його небезперервність, оскільки як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейського, такий відеозапис вівся з моменту зупинки транспортного засобу до моменту ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу та вручення його копії.
Як слідує з долученого до протоколу відеозапису місця події він має чітку і логічну послідовність подій, що мали місце під час спілкування співробітників поліції із водієм, на ньому чітко зафіксовано висловлення ОСОБА_1 пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та його відмову від проходження такого огляду, тобто всі події, що стосуються безпосередньо складу ст. 130 КУпАП.

За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи. 
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Гулійчука С.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал