Справа № 643/17471/25
Провадження № 2/643/1708/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2026      м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді: Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Штонда В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит»
до ОСОБА_1 
про стягнення 28 564,39 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (далі – позивач) звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 28 564,39 грн, з яких основний борг – 9 836,96 грн, заборгованість за процентами – 18 727,43 грн. 
Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн. 
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 19.11.2021 між Акціонерним товариством «Мегабанк» та відповідачем було укладено Кредитний договір № TDB.2021.0128.33093 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, за умовами якого відповідачу надані кредитні кошти. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого за ним виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. У подальшому, на підставі договорів про відступлення права вимоги позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором № TDB.2021.0128.33093. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання так і не виконав, заборгованість не погасив, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. 
Ухвалою від 14.10.2025 Салтівський районний суд міста Харкова відкрив провадження у справі № 643/17471/25, вирішив здійснювати розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 05.12.2025. 
05.12.2025 розгляд справи відкладено на 28.01.2026 за клопотанням відповідача. 
09.12.2025 представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач частково не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки нарахування процентів здійснено позивачем поза межами строку кредитування всупереч умов кредитного договору. Так, відповідно до п. 4 кредитного договору визначено наступні умови кредитування: максимальний ліміт кредитної лінії – 200 000,00 грн.; строк кредиту 12 місяців, пільговий період – 62 дні. Тобто сторонами визначено строк кредитування – до 19.11.2022 року. Поряд з цим, за змістом виписки по рахунку вбачається, що нарахування відсотків по кредиту здійснювалось поза межами строку дії наданого кредитного ліміту. Так за змістом виписки по рахунку відображено період нарахування процентів з 20.12.2022 по 02.09.2024 на загальну суму 18 727,43 грн. Вказаний період нарахування відсотків суперечить умовам кредитного договору, зокрема, в частині погодженого сторонами строку кредитування (12 місяців). В той же час, сторонами не погоджувались умови щодо пролонгації кредитного договору. Так само в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами умов щодо порядку пролонгації строку кредитування. Відтак нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 19.11.2022 є неправомірним. Крім того, у довідці-розрахунку не конкретизовано порядок та розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами (відображена лише загальна сума без конкретизації строку, відсоткової ставки нарахування тощо). Вказана інформація не відображена і за змістом виписки по рахунку. З огляду на відсутність в матеріалах справи детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, ні сторона відповідача, ні суд не в змозі належним чином дослідити та перевірити розрахунок заборгованості про відсотках, що свідчить про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами обставин справи, які входять до предмету доказування, а саме обставин заборгованості за відсотками. В той же час, якщо брати до уваги строк дії договору (12 місяців), розмір базової процентної ставки – 56% річних, наявний пільговий період – 62 дні, розмір заборгованості за відсотками має складати 5 478,12 грн (9 836,96 грн х (56%/365) х (365-62). При цьому, відповідачем в період з 02.12.2021 по 31.01.2022 здійснено часткове повернення кредитних коштів (зарахування бонусів, переказ коштів тощо) на загальну суму 3 461, 86 грн, що підтверджується змістом виписки АТ «МЕГАБАНК. Відтак, вказана сума повернутих коштів має бути зарахована в рахунок сплати відсотків за користування кредитом (5 478,12 грн – 3 461,86 грн). Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума заборгованості за відсотками у розмірі 1 272,43 грн. є надмірною, такою, що не узгоджується з умовами кредитного договору та нарахованою поза межами строку кредитування. З огляду на часткове погашення заборгованості відповідачем, враховуючи умови кредитного договору, остаточна сума заборгованості за відсотками складає 2 016,84 грн. (5 478,12 грн – 3 461,86 грн), яку відповідач визнає та готовий сплатити.
16.12.2025 позивачем через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що пунктом 5 «Запевнення та умови» Договору передбачені умови нарахування процентів за прострочення повернення кредитних коштів. В свою чергу, відповідно до п.8.9 Тарифами на послуги Банку, нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості (використання несанкціонованого овердрафту, % річних) складає 80%. Тобто сторони договору погодили можливість і порядок нарахування підвищених відсотків у разі невиконання зобов`язань у строк, і така умова не суперечить імперативним нормам Цивільного кодексу України. За умовами п. 8 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання Заяви - Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмежною. Таким чином, положення договору прямо передбачають можливість нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку користування кредитними коштами, визначеного у п. 5. у разі прострочення виконання зобов`язань з боку позичальника, — до повного виконання договору або до моменту його припинення (тобто до 02.09.2024 включно).
20.12.2025 відповідачем через підсистему «Електронний суд» були подані заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач звертає увагу суду, що додаток до договору у вигляді тарифного пакету «todobank» не містить підпису відповідача, що свідчить про непогодження з останнім умов щодо сплати відсотків у випадку наявності простроченої заборгованості у розмірі 50%. Умовами договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців (п. 4 кредитного договору). Позивач посилається на те, що у пункті 8 договору вказано, що договір набирає чинності з моменту підписання заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить рол його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. Кількість пролонгацій договору є необмеженою. Разом з тим, відповідач звертає увагу суду, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України . Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк користування кредитними коштами в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів, що саме строк кредитування продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем кредитними коштами. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.12.2025 2 процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України ), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України ) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України . За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. З виписки по рахунку, наданої позивачем, слідує, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані в період з 20.12.2022 по 02.09.2024, тобто після закінчення строку кредитування (19.11.2022). Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом, визначеного вказаним договором (12 місяців), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування є безпідставним і стягненню не підлягають. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у сумі 5 478,12 грн. (9 836,96 грн. х (56%/365) х (365-62), які нараховані в межах строку кредитування.
28.01.2026 розгляд справи не відбувся у зв`язку з відключенням електропостачання у приміщенні суду, наступне судове засідання призначено на 27.02.2026. 
27.02.2026 розгляд справи відкладено на 03.04.2026 у зв`язку з неявкою учасників справи. 
У судове засідання сторони не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, визначеному ч. 6 ст. 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету позивача та представника відповідача у підсистемі «Електронний суд», а також направлення судових повісток за місцем проживання відповідача, що підтверджується довідками про доставку електронного документа та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення R068072561582.
Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).
При цьому, згідно з частиною четвертою ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
19.11.2021 між Акціонерним товариством «Мегабанк» (Банк) та відповідачем (Клієнт) 
укладено Заяву-Договір № TDB.2021.0128.33093 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.
У розділі «Запевнення та умови» Заяви-Договору відповідач беззастережно підтвердив: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com; згоду з умовами Договору, а також положення усіх Додатків до нього; укладання з Банком шляхом приєднання до Договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у Місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» www.megabank.uaта в мережі інтернет www.todobank.comта індивідуальної частини договору, а саме цієї Заяви-Договору, підписанням якої Клієнт приєднується до Договору в цілому; укладання з Банком шляхом приєднання до Публічного договору (оферти) АТ «Мегабанк» про умови надання послуги «Р2P-перекази з картки на картку» (розміщеного на Сайті Банку, за інтернет-посиланням https://erc.megabank.ua/ru/p2pofferта y Місці інформування Клієнта), з урахуванням особливостей, передбачених розділом 2.17. публічної частини Договору.
Сторонами погоджено, що Банк відкриває Клієнту: поточний рахунок № НОМЕР_1 (у гривні), що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, поточні рахунки № НОМЕР_2 (у доларах США), № НОМЕР_3 (у Євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards миттєвого випуску (неперсоніфіковану). Картка є власністю Банку (п. 2 розділу «Запевнення та умови» договору).
Пунктом 4 розділу «Запевнення та умови» Заяви-договору передбачено, що Банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з Карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах Доступного ліміту кредитної лінії, а саме: сума максимального ліміту кредитної лінії - 200 000,00 грн; сума доступного ліміту кредитної лінії згідно з Паспортом споживчого кредиту, строк кредиту 12 місяців, пільговий період 62 дні, тип кредиту кредитна лінія, мета кредиту споживчі цілі, процентна ставка (фіксована): базова - 56 % річних; у пільговий період 0,0001, орієнтовна реальна річна процентна ставка % річних 87,30%.
Відповідно до п. 6 Заяви-договору визначено, що сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви-Договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмеженою.
Заява-Договір № TDB.2021.0128.33093 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, підписана відповідачем власноручно.
У Додатку 1.1. до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank довідці про відкриття рахунків, міститься підпис уповноваженої особи Банку про дозвіл відкрити відповідачу поточні рахунки у гривні, доларах США, у Євро. Датою відкриття рахунків зазначено 19.11.2021.
Крім того, 19.11.2021 відповідачем підписано Додаток 9 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank Паспорт споживчого кредиту.
Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання в частині видачі відповідачу кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку відповідача за тарифним пакетом «todobank». 
Проте, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав, внаслідок чого згідно довідки-розрахунку заборгованості Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Мегабанк» станом на 03.09.2024 за відповідачем утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 836,96 грн, та заборгованість за процентами в сумі 18 727,43 грн, а всього 28 564,39 грн. 
03.09.2024 між Акціонерним товариством «Мегабанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) укладено Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги (далі – Договір № GL1N426240), відповідно до п. 1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – «Основні договори», надалі за текстом – Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. 
Згідно з п. 2. Договору № GL1N426240 Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних в Основних договорах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язання за Основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними Договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізовано на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладання цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів тощо. Розмір прав вимоги до Боржників за Основними договорами, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. 
Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 грн (п. 4. Договору № GL1N426240). 
Факт виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» умов п. 4. Договору № GL1N426240 та перерахування Акціонерному товариству «Мегабанк» грошових коштів за відступлення прав вимоги підтверджується платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024 на суму 23 425 777,00 грн. 
Відповідно до Реєстру договорів (Додаток № 1 до Договору № GL1N426240) Акціонерне товариство «Мегабанк» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» право вимоги до відповідача за Кредитним договором № TDB.2021.0128.33093 у розмірі 28 564.39 грн, з яких основний борг – 9 836,96 грн, заборгованість за процентами в сумі 18 727,43 грн. 
27.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Первісний кредитор) та позивачем (Новий кредитор) укладено Договір № 1/12 про відступлення права вимоги (далі – Договір № 1/12), відповідно до п. 1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами), надалі за текстом – Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – «Основні договори», надалі за текстом – Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за права грошової вимоги кошти у сумі та порядку, визначених цим Договором. Права вимоги, що відступаються за цим Договором належать Первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором Боржників – АТ «Мегабанк», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, переможцем яких став Первісний кредитор. 
Пунктом 2 Договору № 1/12 передбачено, що за цим Договором Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи:
-право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, 
-сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних в Основних договорах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, 
-право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених Основними договорами; 
-право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних);
-право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами;
-право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів; 
-право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників;
-вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками;
-права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору;
-права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями;
-права участі в комітеті кредиторів Боржників, тощо.
Розмір Прав вимоги до Боржників за Основними договорами, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане кредитору відповідно до умов Основних договорів. Сторони підтверджують, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Права вимоги переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку № 1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами). Вказаний Додаток № 1 до цього Договору підписується сторонами одночасно з текстом договору.
Згідно з п. 3. Договору № 1/12 Первісний кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги за Основними договорами протягом 10 (десяти) робочих днів з дня набрання чинності цим Договором (щодо відступлених Прав вимоги за кредитними договорами, які не забезпечені іпотекою, та договорами забезпечення виконання зобов`язань (крім іпотечних договорів) за такими кредитними договорами) у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним Основним договором. Витрати Первісного кредитора на здійснення такого повідомлення підлягають відшкодуванню Новим кредитором. Новий кредитор також погоджується, що Первісний кредитор не відповідає перед Новим кредитором, якщо одержані Новим кредитором від Боржників суми за Основними договорами будуть меншими від сум, які очікував отримати від Боржників Новий кредитор при укладенні цього Договору, в тому числі меншими від сум, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, або сплачених Новим кредитором Первісному кредитору за цим Договором. Відповідно до п. 4 Договору № 1/12 Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами відповідно до цього Договору, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти у сумі 22 730 000,00 (Двадцять два мільйони сімсот тридцять тисяч гривень) 00 копійок, надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором шляхом безготівкового перерахування коштів на будь-який з рахунків Первісного кредитора в банківських установах за реквізитами, що зазначені у цьому Договорі. Оплата здійснюється з розстроченням платежу наступними частинами: 1). В строк до 31 грудня 2024 року включно має бути сплачений аванс в сумі 8 030 000 (вісім мільйонів тридцять тисяч гривень) 00 копійок; 2). В строк до 31 травня 2025 року включно має бути сплачений залишок суми в розмірі 14 700 000 (чотирнадцять мільйонів сімсот тисяч гривень) 00 копійок.
Згідно з платіжними інструкціями № 1074 від 27.12.2024 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 8 030 000,00 грн, призначення платежу: «аванс згідно Договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 за права вимоги за договорами на розрахунково-касове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами без ПДВ»; № 1091 від 31.01.2025 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 9 200 000,00 грн; № 1822 від 22.09.2025 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 5 500 000,00 грн.
Відтак, розрахунки за Договором № 1/12 про відступлення прав вимоги проведені у повному обсязі.
Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору № 1/12 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» передало позивачу право вимоги до відповідача за Кредитним договором № TDB.2021.0128.33093 у розмірі 28 564,39 грн, з яких основний борг – 9 836,96 грн, заборгованість за процентами – 18 727,43 грн.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що сума простроченої заборгованості по тілу кредиту становить 9 836,96 грн підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача вищенаведеної суми грошових коштів.
Разом з цим, що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 18 727,43 грн, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 4 Кредитного договору № TDB.2021.0128.33093 сторони визначили строк кредитування – 12 місяців, тобто до 19.11.2022, а пунктом 4 - процентну ставку у розмірі 56%.
Таким чином, сторони погодили проценти за правомірне користування чужими коштами в межах строку кредитування, тобто 19.11.2022. 
При цьому суд зауважує, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.
Натомість, згідно з п. 5 Кредитного договору № TDB.2021.0128.33093 у графі «Відповідальність сторін» прямо передбачено сплату відповідачем процентів поза межами строку кредитування у розмірі 80%. 
Тобто, сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір.
Таким чином, виходячи з умов укладеного між Банком та відповідачем Кредитного договору № TDB.2021.0128.33093, за правомірне користування чужими коштами в межах строку кредитування відповідач сплачує проценти у розмірі 56% річних згідно з п. 4, а після закінчення строку кредитування (тобто після 19.11.2022) відповідач сплачує проценти за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 80% відповідно до п. 5 Договору та ст. 625 ЦК України, частиною 2 якої передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.
Таким чином, позивач має право на нарахування процентів за період з 19.11.2021 по 02.09.2024 в сумі 18 727,43 грн, у зв`язку з чим доводи відповідача про неправомірність нарахування відсотків після закінчення строку кредитування є безпідставними та судом до уваги не приймаються. 
Водночас, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення судового рішення.
Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, нарахування відповідачу процентів згідно з п. 5 Кредитного договору № TDB.2021.0128.33093 починаючи з 20.11.2022 є неправомірним.
З наявної в матеріалах справи банківської виписки вбачається, що за період з 19.11.2021 до 19.11.2022 Банком були нараховані проценти (з урахуванням часткових оплат в сумі 124,94 грн, 6,42 грн, 731,06 грн) в сумі 4 649,32 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
При цьому, суд критично оцінює доводи представника відповідача про необхідність зарахування у рахунок погашення заборгованості за процентами частково повернутих відповідачем у період з 02.12.2021 по 31.01.2022 кредитних коштів (зарахування бонусів, переказ коштів тощо) на загальну суму 3 461,86 грн, виходячи з наступного. 
Як вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки відповідачем було використано кредитних коштів у період з 22.11.2021 по 13.01.2022 в сумі 12 435,82 грн, та здійснено їх часткове повернення в сумі 2 598,86 грн, а саме 17,44 грн, 700,00 грн, 1 000,00 грн, 6,42 грн, 875,00 грн, у зв`язку з чим залишок боргу за тілом кредиту складає 9 836,96 грн. 
Крім того, у рахунок погашення боргу за процентами відповідачем було сплачено 862,42 грн (124,94 грн, 6,42 грн, 731,06 грн), які були враховані позивачем під час нарахування процентів. 
Відтак, всі внесені відповідачем грошові кошти у загальній сумі 3 461,28 грн були спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами. 
Доказів на підтвердження того, що відповідачем вносилися грошові кошти, які не були враховані позивачем під час розрахунку заборгованості суду всупереч вимог ст. 81 ЦПК України надано не було. 
Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.
Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Що стосується стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн, суд зазначає наступне. 
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (ст. 30 зазначеного Закону).
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);
3)розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду:
- договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»;
- реєстр боржників від 21.07.2025;
- ордер серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Журавльова С.Г. від 04.07.2024;
- Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12128673 від 14.08.2025, згідно з яким адвокатом надано наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника – 1 200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника в сумі 10 000,00 грн. 
В заперечення вказаної суми судових витрат, відповідач просить суд врахувати наступне: справа належить до категорії незначної складності, має невелику ціну позову (28 564,39 грн); справа призначена до розгляду у порядку спрощеного провадження та представник позивача (адвокат) не приймає участі в розгляді справи; правові позиції у цій категорії справ є усталеними; фактично адвокатом лише витрачено час на складення тексту позовної заяви, що не потребувало значних зусиль та знань від адвоката, з огляду на шаблонність позовних заяв.
Будь-якого поглибленого та індивідуального правового аналізу, складних розрахунків, пошуку нормативно-правової бази позовна заява не містить. Окремо відповідач акцентує увагу суду, що в провадженні судів знаходиться велика кількість позовних заяв ТОВ «ФК Єврокредит», складені представником Журавльовим С.Г., які за своїм змістом є ідентичними. Тобто представник має напрацьовані зразки позовних заяв, що свідчить про незначне витрачання часу на написання позову. Крім того, підготовка такого позову не вимагала особливої уваги чи поглибленого правового аналізу, з огляду на малозначність справи та наявність у розпорядженні адвоката всіх необхідних документів. Відтак, аналізуючи зміст позову, відповідач вважає, що вартість роботи адвоката щодо складення позову є надмірною, неадекватною та непропорційною обсягу роботи, що фактично була виконана адвокатом. Крім того, заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу фактично складає майже 40% від ціни позову (28 564,39 грн), що загалом свідчить про неадекватність та неспівмірність таких судових витрат предмету спору. Також відповідач акцентує увагу суду, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать про фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх сплату на користь адвоката.
Позивач у свою чергу стверджує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони позивача. Відповідач, заперечуючи проти заявлених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Згідно з приписами чинного законодавства та висновками Верховного Суду недостатньо просто заявити про неспівмірність витрат на правову допомогу, що понесені іншою стороною. Неспівмірність витрат має бути доведена стороною , яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зі сторони позивача надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу. Представник відповідача не довів перед судом неспівмірність витрат, понесених позивачем на правову допомогу та не надав жодних доказів. У разі, якщо відповідач вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним, він повинен був надати належні докази та обґрунтування, які в матеріалах справи відсутні. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що судові витрати у заявленому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності. Розмір таких витрат є обґрунтованим. 
Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність справи, яка є типовою та нескладною, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, правової позиції позивача, яка є сталою в таких категоріях справ й не потребувала додаткового вивчення судової практики та положень законодавства, обсягу наданих адвокатом послуг та фактично витраченого часу, фінансового стану сторін, а також з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 521,43 грн.
Доводи представника відповідача в частині того, що позивачем не надано доказів про фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх сплату на користь адвоката суд вважає безпідставними, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.
Таким чином, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, надання до суду документів на підтвердження оплати наданих адвокатом послуг не є умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» задовольнити частково. 
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 836 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять шість) грн 96 коп, заборгованість за процентами в сумі 4 649 (чотири тисячі шістсот сорок дев`ять) грн 32 коп, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 228 (одну тисячу двісті двадцять вісім) грн 51 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 521 (одну тисячу п`ятсот двадцять одну) грн 43 коп. 
3. В іншій частині позову відмовити. 
4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (код ЄДРПОУ 40932411; м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105). 
6. Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Повне рішення складено 03.04.2026 року.

Суддя            Н.В. Новіченко