Справа № 347/376/26
Провадження № 2-а/347/8/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2026 Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Драч Д.С.,
за участі секретаря Атаманюк О.І.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №8342 від 02.12.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

13.02.2026 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №8342 від 02.12.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності.
Позивач у позові посилається на те, що 02 грудня 2025 року ТВО начальника    ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 складено постанову №8342, згідно якої його, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 25 500 грн. 
На переконання позивача притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконним, необгрунтованим та недоведеним, а постанова за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 2101 КУпАП №8342 від 02 грудня 2025 року підлягає скасуванню.
Позивач стверджує, що про існування вказаної постанови він дізнався 02.02.2026 року після блокування його рахунків. Із застосунку Дія він завантажив Постанову про відкриття виконавчого провадження та Постанову про блокування рахунків боржника.
На сайті Міністерства юстиції в розділі Автоматизована системавиконавчого провадження за допомогою ідентифікатора доступу, якийвказаний у Постанові про відкриття виконавчого провадження позивачзавантажив копії оскаржуваної постанови.Отже, з постановою №8342 від 02 грудня 2025 року він ознайомився03.02.2026 року, у зв`язку з чим просить поновити строки на оскарженняпостанови №8342 від 02 грудня 2025 року в судовому порядку.
Позивач вказує, що відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необгрунтованою, незаконною, а отже підлягає скасуванню з таких підстав:
У постанові № 8342 від 02.12.2025 року відповідач вказав, що він - ОСОБА_1 , вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 2101 КУпАП, а саме: не прибув за автоматично сформованою в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів повісткою, чим порушив вимоги абз. 3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.4 Правил військового обліку, затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р., проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм та відмовився від проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби при ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач категорично не згоден з притягненням його до адміністративної відповідальності з нижче наведених підстав.
29.11.2025 року його було доставлено до Івано-Франківського об`єднаного мобілізаційного центру працівниками Національної поліції України після перевірки документів, факту оновлення даних, відсутність перебування в розшуку.
Позивач зазначає, що попри відсутність з його боку порушень правил військового обліку, особи які його зупинили, наполягали на необхідності проїхати до ТЦК з метою уточнення військово-облікових даних.
Прибувши до ТЦК, жодні дії щодо уточнення даних працівники відповідача не проводили, а просто утримували позивача 4 дні в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до копії постанови за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 2101 КУпАП від 02.12.2025 року, позивач відмовився проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації військово-лікарською комісією при Івано-Франківському обласному об`єднаному мобілізаційному центрі, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП.
Позивач звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 мав всю актуальну та необхідну інформацію про нього, фактичне місце проживання та місце реєстрації, номер телефону, сімейний стан, яку він не змінював, а тому фактично оновлювати дані не було необхідності.
Позивач стверджує, що у нього ніколи не було на меті ухилятися від відвідування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, він законослухняний громадянин та розуміє всю важливість та необхідність таких заходів в нашій країні на теперішній час.
Позивач вказує, що у разі зміни будь-яких із зазначених відомостей на виконання вказаного обов`язку він би звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оновлення даних.
Також позивач наголошує, що відповідно примітки до статті 210 КУпАП положення статей 210, 2101 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.
Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 , як держатель та адміністратор Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ОБЕРІГ» має можливість отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами.
Позивач вказує, що не вчиняв ніяких адміністративних правопорушень. Перебуваючи в ТЦК та СП він надавав усні пояснення, зазначав про наявність актуальної інформації про нього у ТЦК та можливість перевірити її через реєстри, але уповноважена особа взагалі ігноруючи його пояснення не досліджуючи фактичні обставини.
Позивач вважає, що при складанні оскаржуваної постанови відповідачем взагалі не обґрунтовано та не доведено неможливості отримання необхідної інформації з відповідних реєстрів, а також ігноровані всі фактичні обставини, не досліджений ступінь вини, а також ігноровані всі його пояснення та заперечення.
Окрім того, у постанові Відповідач чітко не зазначив в чому полягає суть адміністративного правопорушення, які саме дані позивачем не було уточнено.
Ухвалою судді від 17.02.2026 року по справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копії ухвал про відкриття спрощеного провадження надіслані сторонам, та отримані ними.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 відзив не подавав.
Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ст.286 КАС України дана категорія справ вирішується судом протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.
Судом встановлено, що постановою №8342 від 02.12.2025 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 25500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП за неприбуття на виклик ТЦК та СП та відмову від проходження ВЛК.
За змістом постанови №8342 від 02.12.2025 ОСОБА_1 не прибув згідно автоматично сформованої повістки в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів № 3985981, про необхідність з`явитися 20.06.2025 року до органу ТЦК та СП для уточнення даних військового обліку, чим порушив абз.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 4 Правил військового обліку, затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року. 
29.11.2025 року ОСОБА_1 був доставлений до Івано-Франківського обласного об`єднаного мобілізаційного центру працівниками Національної поліції України, для складання адміністративного протоколу, з метою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
ОСОБА_1 було запропоновано пройти військово-лікарську комісію при Івано-Франківському обласному об`єднаному мобілізаційному центрі для визначення ступеня придатності до військової служби, про що було складено Акт про відмову від проходження військово-лікарської комісії та адміністративний протокол №1/248 про адміністративне правопорушення від 29.11.2025 р. (а.с.13).
Постановою від 27.01.2026 державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №80070081 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 штрафу в сумі 34000 грн., відповідно до постанови Косівського РТЦК №8342 від 02.12.2025 (а.с.14).
Постановою від 02.02.2026 державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що належать ОСОБА_1 (а.с.15).
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно з Указом Президента України №65/2022від 24.02.2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно абз.2 та 4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ч.ч. 1-3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно із абз. 3, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. 
Пунктом 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 передбачено, що повістка про виклик військовозобов`язаного може бути надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних. У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/ задекларованого місця проживання. Відповідно до підпункту 2 п. 41 даного Порядку, моментом належного оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку також є день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи. За таких умов, всі ризики неотримання ним зазначеної вище повістки повинні бути покладені на позивача.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 280 КупАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що порушення , за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватись відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст.251 Кодексу.
За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Отже, у розумінні Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, позивач вважався таким, що належним чином повідомлений про необхідність явки до ТЦК. Але сторона відповідача не надала докази, що саме за повісткою №3985981 позивач не з`явився 20.06.2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_7 для уточнення даних військового обліку та обставин відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії, внаслідок чого була складена спірна постанова, а також – доказів на спростуванні інших доводів позивача.
Разом з тим, суд зауважує, що відповідно примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Спірна ж постанова не містить відомостей про уточнення яких саме даних викликався позивач та щодо яких у ІНФОРМАЦІЯ_4 виникли труднощі у отриманні цих даних із доступних джерел.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення по ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою не було повністю досліджено всіх обставин справи, зокрема – отримання позивачем виклику до ТЦК та СП, зазначеного у спірній постанові; поважність причини неприбуття ОСОБА_1 на відповідний виклик та вчасного неповідомлення ним таких причин; не обгрунтовано неможливість отримання необхідних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, а відповідно – підставність застосування до позивача положень ст.210-1 КУпАП.
Крім того, на позивача було накладено максимальне стягнення у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн., а далі по тексту постанови визначено подвійний розмір штрафу на підставі ч.2 ст.308 КУпАП в розмірі 34000 грн, що не відповідає розміру первинного адміністративного стягнення. 
Позивач стверджує, що із спірною постановою він ознайомився 03.02.2026 року та просить поновити строк для звернення до суду із цим позовом.
Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст.289 КУпАП).
Судом встановлено, що у спірній постанові відсутній підпис позивача про отримання її копії, а відповідачем не надано доказів про отримання копії постанови до 03.02.2026 року. Позов подано засобами поштового зв`язку 10.02.2026 року, тому строк на оскарження спірної постанови підлягає поновленню.
Разом з тим, за змістом ч.1 ст.77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення №8342 від 02.12.2025 року винесена з порушенням норм матеріального права.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином враховуючи, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права, обставини адміністративного правопорушення, які ставились у провину позивачу під час її винесення - не знайшли свого підтвердження поза розумним сумнівом під час судового розгляду, тому ця постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України: при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, судовий збір у розмірі 1331,20 грн, сплачений позивачем згідно квитанції 8474-8974-6999-8198 від 23.01.2026 року - підлягає стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_4 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 122 ч.6, 139, 247, 287, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 9 ч.2, 77, 120, 121, 241-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Поновити позивачу строк на оскарження постанови №8342 від 02.12.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №8342 від 02.12.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити повністю.
Скасувати постанову №8342 від 02.12.2025 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_8 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання рішення.
Рішення складено 27.02.2026 року.

Суддя      Д.С. Драч