КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

справа № 363/3996/21

провадження № 22-ц/824/2305/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - заступник керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
третя особа - Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області Василенко Миколи Олеговича на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Светушкіної Д.А., у справі за позовом заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» про витребування майн з чужого незаконного володіння,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вишгородського районного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до Вишгородської міської ради, ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом скасування рішення державних реєстраторів та повернення на користь держави.
Ухвалою суду від 17 липня 2025 року прийнято заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури та змінено предмет позову у зазначеній цивільній та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову в наступній редакції: «Витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації з незаконного володіння: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,0850 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0156; - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0153; - ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) земельну ділянку площею 0,1087 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0169; - ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) земельну ділянку площею 0,0854 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0155; ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) земельну ділянку площею 0,07 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0179; ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0158; ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) земельну ділянку площею 0,0962 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0180. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збір за наступними реквізитами: отримувач - Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ; МФО - 820172; рахунок отримувача - UA028201720343190001000015641.», виключено з кола відповідачів Вишгородську міську раду, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , а також позовну заву зі зміненим предметом залишено без руху, надавши прокурору строк у п`ять днів, з дня отримання повного тексту ухвали, для усунення зазначених недоліків.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області Василенко Микола Олегович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Вимоги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано, що положення ЗУ «Про внесення змін до Цивільного Кодексу щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» щодо обов`язку внесення на депозитний рахунок суду грошової суми в розмірі оцінки земельних ділянок на дату подання позову не застосовуються у спірних правовідносинах.
Станом на дату звернення з позовом до суду та відкриття провадження у справі діяла редакція ст. 177 ЦПК України, відповідно до вимог якої прокурором було подано позовну заяву та підстав для залишення її без руху не було.
Звертає увагу, що в законодавстві України відсутні норми, які б свідчили, що абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України має зворотню силу.
В судовому засіданні прокурор Літковець Ю.А. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_12 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор змінивши предмет позову на позовні вимоги про витребування спірних земельних ділянок у відповідачів, після набрання чинності Законом № 4292-ІХ, та не оспорюючи в позові та заяві про зміну предмету позову добросовісність відповідачів, як набувачів спірних земельних ділянок, не виконав вимог, встановлених частиною 4 статті 177 ЦПК України, тобто не вжив заходів щодо оцінки спірного майна щодо витребування якого заявлено вимоги, а також не вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 липня 2025 року не виконав.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне.
09.04.2025 року набрав чинності Закон України « про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 року № 4292 -IX.
Згідно ч. 5 ст. 390 ЦК України у зміненій редакції за вказаним Законом,суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Відповідно ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень, положення Закону № 4292 -IXмають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
В порушення вимог ст. 263 ЦК України судом не враховано, що зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин у даній справі.
Станом на дату звернення прокурора з позовом до суду та відкриття провадження у справі діяла редакція ст. 177 ЦПК України, що складалася з п`яти частин, якою визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.
Позовну заяву з доданими до неї документами подано прокурором до суду з дотриманням вимог ст. 177 ЦПК України та підстав для залишення її без руху судом не вбачалось.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Слід зазначити про те, що в законодавстві України, в тому числі у Законі України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» відсутні норми, які вказують на те, що абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України має зворотну дію в часі.
Посилання на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону при застосуванні абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України є безпідставним, оскільки цим пунктом передбачено зворотну дію закону в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно- грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права.
Умови та порядок компенсації викладено законодавцем у ч. 5 ст. 390 ЦК України.
Порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права викладено у ст. 388 ЦК України.
При цьому ч. 4 ст. 177 ЦПК України не містить умов та порядку компенсації вартості нерухомого майна, а також порядку обчислення та перебігу граничного строку, оскільки є нормою процесуального права, а не нормою матеріального права.
Стаття 177 ЦПК України лише встановлює вимоги до процесуального документа - позовної заяви.
Таким чином, ч. 4 ст. 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі з огляду на відсутність у законодавстві вказівки про її зворотну дію.
Крім того, ця норма погіршує становище позивача внаслідок встановлення додаткових вимог до позовної заяви, а не пом`якшує.
Відповідно до статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Факт подання позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.10.2021 року по справі № 905/2382/18.
Таким чином, норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення з позовом до суду.
Оскільки позовна заява відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України у редакції, чинній на дату звернення прокурора до суду та дату відкриття провадження у справі, підстав для подання прокурором до суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі оцінки (експертно-грошової оцінки земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель», на даний час немає.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області Василенко Миколи Олеговича задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 13 березня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді