Справа № 215/1965/21 
2/215/34/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року         м. Кривий Ріг

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого – судді Лиходєдова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Маняхіної А.О.
згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу,  справу за позовом ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини та стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення сплати аліментів, у розмірі 53179,54 грн, з яких: 47881,15 грн. - заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, 5298,39 грн.- пеня за прострочення по сплаті аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що з 12.01.2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 12.08.2008 року шлюб було розірвано. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина, ОСОБА_3 . Рішенням від 16.05.2009 року Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, на її користь було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. На виконання рішення суду про стягування аліментів виконавчий лист було подано на виконання до Заводського відділу ДВС у м. Запоріжжі, та відкрито виконавче провадження ВП № 42226606. 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.09.2020 року по справі 215/3434/20, розмір аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини було зменшено з до 1/6 частини доходів відповідача. 
Після відкриття виконавчого провадження, відповідач аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно розрахунку, наданого головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кеніх О.Й., загальна сума заборгованості станом 01.02.2020 року складає 16310,78 грн., станом на лютий 2021 рік заборгованість склала 47881,15 грн. 
У зв`язку з простроченням виконання обов`язку зі сплати аліментів позивач просить також стягнути пеню за період за 2020-2021 роки у розмірі 5 298,39 грн..
Відповідач подав відзив, у якому позов визнав частково — у частині пені в сумі 1830,93 грн, заперечуючи проти стягнення заборгованості. Зазначив, що аліменти вже стягуються у межах виконавчого провадження, а тому повторне стягнення заборгованості судом призведе до подвійного стягнення. Також відповідач не погодився з розрахунком пені, вважаючи його завищеним. Тому відповідач просить суд позов задовольнити частково. 
Дослідивши матеріали справи – докази: копії: свідоцтва про народження (а.с. 9), копія виконавчого листа від 16.04.2009 р. (а.с.12), копія рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 30.09.2020 року (а.с. 14-16), розрахунок по ВП № 42226606 від 07.02.2020 р. заборгованості зі сплати аліментів (а.с.20), розрахунок зі сплати аліментів (а.с.21), свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10) - судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Рішенням від 16.05.2009 року Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, на користь позивача було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. На виконання рішення від 16.09.2009 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу, було видано виконавчий лист № 2-2485/2009 та пред`явлений позивачем до виконання Заводському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.09.2020 року по справі 215/3434/20, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , було змінено з частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, цим же рішенням виконавчий лист по цивільній справі № 2-5485/2009 було відкликано.
На виконання судового рішення від 30.09.2020 року №215/3434/20 позивачкою було отримано виконавчий лист та пред`явлений до виконання Заводському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Згідно розрахунку державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кеніх О.Й, загальна сума заборгованості станом 01.02.2020 року складає 16310,78 грн. .(а.с.20). Згідно з довідкою державного виконавця розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на лютий 2021 року становить 47 881,15 грн.(а.с.21), що сторонами не спростовано належними доказами. 
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним або приватним виконавцем, а у разі виникнення спору — судом.
Водночас стягнення аліментів за рішенням суду здійснюється у порядку виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, у випадку, коли існує чинне рішення суду про стягнення аліментів та відкрито виконавче провадження, заборгованість підлягає примусовому стягненню саме в межах такого виконавчого провадження, а не шляхом ухвалення нового рішення суду про стягнення тієї ж суми.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, від 09.09.2020 у справі № 204/8019/16-ц, від 28.10.2020 у справі № 537/4755/16-ц.
Таким чином, заявлена позовна вимога про стягнення заборгованості зі сплати аліментів фактично спрямована на повторне присудження сум, що вже підлягають стягненню на підставі чинного судового рішення, що суперечить принципу обов`язковості судового рішення та порядку його виконання.
З огляду на викладене підстави для задоволення вимоги про стягнення заборгованості відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Як вказано Великою Палатою Верховного Суду від 25.04.2018 р. по справі № 572/1762/15 (в якій ВП ВСУ відступила від усталеної практики ВСУ, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів), пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Наявність зобов`язання по сплаті аліментів породжує презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості, якщо інше не буде доведено. У силу норм процесуального права, обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості покладається на боржника.
У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про наявність об`єктивних обставин, які унеможливили виконання відповідачем зобов`язань — таких як скрутне матеріальне становище, відсутність доходу, затримка або неправильне нарахування аліментів. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує сам факт несплати аліментів, а лише частково не погоджується з розміром нарахованої пені, що підтверджує фактичне визнання вини у простроченні сплати.
Крім того, довідка державного виконавця (а.с. 20–21) підтверджує наявність заборгованості по сплаті аліментів, а також свідчить про ухилення відповідача від виконання судового рішення про сплату аліментів протягом кількох місяців, що є підставою для застосування до нього відповідальності у формі пені.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді неустойки (пені), передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так:
-заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Суд встановив, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.09.2020 року змінено розмір аліментів з 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до 1/6 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, тобто з 30.10.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.
У разі несплати аліментів у відповідному місяці з першого числа наступного місяця виникає заборгованість, що тягне відповідальність у вигляді неустойки (пені) відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України.
Відповідно до довідки державного виконавця про розмір заборгованості зі сплати аліментів, долученої до матеріалів справи, встановлено заборгованість відповідача, зокрема:
-за листопад 2020 року — 1 863,07 грн;
-за грудень 2020 року — 1 863,07 грн;
-за січень 2021 року — 2 008,79 грн;
-за лютий 2021 року — 717,42 грн (за період з 01.02.2021 по 10.02.2021).
Суд бере до уваги, що позов подано 29 березня 2021 року, а тому останнім днем нарахування пені є день, що передує поданню позову, — 28 березня 2021 року, оскільки день виконання зобов`язання або день звернення до суду не включається до строку прострочення, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Виходячи з наведеного, суд здійснив перевірку розрахунку пені по кожному щомісячному платежу окремо:
Заборгованість за листопад 2020 року — 1 863,07 грн.
Період прострочення: з 01.12.2020 по 28.03.2021 — 118 днів.
Пеня: 1 863,07 ? 1 % ? 118 = 2 198,42 грн.
Заборгованість за грудень 2020 року — 1 863,07 грн.
Період прострочення: з 01.01.2021 по 28.03.2021 — 87 днів.
Пеня: 1 863,07 ? 1 % ? 87 = 1 620,87 грн.
Заборгованість за січень 2021 року — 2 008,79 грн.
Період прострочення: з 01.02.2021 по 28.03.2021 — 56 днів.
Пеня: 2 008,79 ? 1 % ? 56 = 1 124,92 грн.
Заборгованість за лютий 2021 року — 717,42 грн. (за 10 днів).
Період прострочення: з 11.02.2021 по 28.03.2021 — 46 днів.
Пеня: 717,42 ? 1 % ? 46 = 330,01 грн.
Загальний розмір пені становить: 2 198,42 грн. + 1 620,87 грн. + 1 124,92 грн. + 330,01 грн = 5 274,22 грн.
Розрахунок позивача, що базується на сумі заборгованості та фактичній кількості днів прострочення з урахуванням календарного обчислення, відповідає вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду України, зокрема, вказано, що пеня нараховується на кожну місячну несплачену суму окремо, з наступного дня після настання строку її сплати (постанова КЦС ВС від 03.07.2019 у справі № 569/14047/17).
Суд враховує, що заявлена позивачем сума пені становить 5 298,39 грн., однак встановлений судом розмір є меншим та не перевищує обмеження, передбаченого частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України (не більше 100 % заборгованості).
З огляду на встановлені обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства вимога про стягнення пені підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, — 5274 грн 22 коп.
Суд не приймає до уваги «контррозрахунок» відповідача, оскільки він ґрунтується на формальному підході — умовному множенні на фіксовану кількість днів (30/31), що не враховує реальну дату виникнення прострочення та не відповідає характеру правовідносин, пов`язаних з обчисленням неустойки.
Таким чином, розрахунок позивача, який враховує: фактичну суму боргу за кожен місяць; кількість днів прострочення по кожній сумі окремо; 1% за кожен день прострочення, є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми згідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України, та свідчать про необхідність часткового задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочену сплату аліментів в розмірі 5274,22 грн..
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати – 908,00 грн. судового збору (в розмірі на час подачі позову).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 195, 196 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНКОПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5274 (п`ять тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 22 коп.. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНКОПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави – 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору (стягувач: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106).
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк із дня складення його повного тексту.
Рішення складено 23.02.2026 р.. 

Суддя: