ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року справа №360/806/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі № 360/806/25 (головуючий І інстанції Качанок О.М.) за позовом Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, -

У С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Донецького державного університету внутрішніх справ (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому позивач просив стягнути з відповідача вартість його утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 60735,23 грн.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 21.08.2017 ОСОБА_1 було зараховано на навчання до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка та відповідно до вимог Закону України "Про вищу освіту", статей 63, 74 Закону України "Про Національну поліцію" та з метою вдосконалення порядку підготовки здобувачів вищої освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських за державним замовленням, між Луганським державним університетом внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, Головним управлінням Національної поліції в Луганській області та відповідачем було укладено контракт про здобуття освіти за спеціальністю " 081 Право" у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських від 21.08.2017.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 29.01.2024 року № 18 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
Позивач вказує, що після звільнення з Національної поліції відповідач не відшкодувала добровільно суму витрат на її утримання в навчальному закладі в розмірі 60735,23 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі № 360/806/25 у задоволенні позову - відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що усі дії щодо повідомлення Відповідача у спосіб, передбачений чинним законодавством, були здійснені ще до відкриття провадження у справі та до початку розгляду справи по суті. Відсутність прямої законодавчої вимоги щодо додаткових способів повідомлення, свідчить про відсутність порушень з боку Позивача. 
Також Позивач звертає увагу, що з моменту звільнення зі служби, Відповідач не скористався жодним з механізмів для виконання свого зобов`язання та погашення заборгованості. Нею не було здійснено жодних спроб встановлення зв`язку з університетом, що свідчить про його ухилення від виконання відповідного зобов`язання.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , прізвище з " ОСОБА_1 " змінено на " ОСОБА_1 " у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується копіями паспорту громадянина України, картки платника податків та свідоцтва про шлюб.
Між Луганським державним університетом внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка та ОСОБА_1 було укладено контракт про здобуття освіти від 21.08.2017, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю " 081 Право".
Пунктом 3 розділу ІІ "Обов`язки Сторін" вказаного контракту визначено, зокрема, особа (відповідач) зобов`язується у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію".
Також вищезгаданим контрактом передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 21 серпня 2024 року.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2022 № 1143-р Луганський державний університет внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка реорганізовано шляхом приєднання його до Донецького державного університету внутрішніх справ (пункт 1). Визначено, що Донецький державний університет внутрішніх справ є правонаступником майна, прав та обов`язків Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (пункт 3).
Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області "По особовому складу" від 29.01.2024 № 18 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" з 20 лютого 2024 року.
З розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка вбачається, що сума таких витрат становить 60735,23 грн, з них: грошове забезпечення 12553,16 грн, продовольче забезпечення - 32416,87 грн, речове забезпечення 4728,66 грн, медичне забезпечення - 640,06 грн, комунальні послуги та спожиті енергоносії - 10396,48 грн.
Позивачем складено лист "Про відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання" від 18.03.2025 № 15037-2025 на ім`я відповідача, в якому запропоновано у добровільному порядку відшкодувати вартість утримання у закладі вищої освіти зі специфічними умовами навчання у сумі 60735,23 грн.
Позивачем направлено вказаний лист на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , тобто лист адресований на тимчасово окуповану територію України, що підтверджується відповідним конвертом на відправлення, наданим позивачем, та письмовими поясненнями останнього, викладеними у позовній заяві.
Вказаний лист повернуто позивачу.
На виконання вимог ухвали суду від 05.05.2025 Головним управлінням Національної поліції в Луганській області надано лист від 09.05.2025 № 230/111/28-2025, в якому повідомлено, що під час вивчення особової справи ОСОБА_1 , встановлено, що в особовій справі не містяться відомості щодо місця мешкання останньої на підконтрольній території України. Водночас зазначено, що наявна інформація щодо електронної пошти відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 
Також, на виконання вимог вказаної ухвали суду, Міністерством соціальної політики України надано лист від 13.06.2025 № 14214/0/290-25/13, в якому повідомлено, що згідно з відомостями, внесеними до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 03.06.2025, інформація щодо ОСОБА_1 відсутня.
У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не відшкодувала заборгованість з її утримання у вищому навчальному закладі, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані Законом України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 72 Закон України № 580-VIII професійне навчання поліцейських складається з:
1) первинної професійної підготовки;
2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;
3) післядипломної освіти;
4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Відповідно до частин 1-3 статті 74 Закон України № 580-VIII до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, можуть бути зараховані громадяни України, яким станом на 31 грудня року вступу виповниться 17 років.
Підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Розподіл випускників вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, які навчаються на денній формі навчання за державним замовленням, здійснюється комісіями з персонального розподілу з урахуванням інтересів служби відповідно до набутої випускником кваліфікації, спеціальності та спеціалізації.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 4 статті 74 Закон України № 580-VIII).
За частиною 5 статті 74 Закон України № 580-VIII у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Тобто, вказані норми зобов`язують особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням (навчанням) у такому закладі.
Водночас, Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок № 261), та визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку № 261).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
Пунктом 8 Порядку № 261 закріплено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Отже особи, які навчаються у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).
Разом з тим, з аналізу наведених положень статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 8 Порядку № 261 вбачається, що право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 520/11540/19, від 30 серпня 2022 року у справі № 480/8200/20 та від 14 вересня 2023 року у справі № 520/6175/19.
Тобто, відповідно до Порядку № 261 позивач має вручити під підпис або надіслати відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, за для того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і лише, у разі відмови відповідача, такі витрати підлягають відшкодуванню в судовому порядку.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем направлено повідомлення - лист від 18.03.2025 № 15037-2025 щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово окуповану територію України, де не здійснюється поштовий зв`язок. Відповідно, конверт з таким відправлення було повернуто позивачу.
Тобто, в матеріалах позовної заяви відсутні докази вручення відповідачу повідомлення про відшкодування вартості навчання та відмови останньої від відшкодування витрат.
При цьому, позивачем не надано достатніх доказів щодо вжиття ним усіх можливих заходів щодо встановлення дійсної адреси місця проживання/перебування відповідача та повідомлення останньої про необхідність відшкодування нею витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.
Отже, позивачем не надано доказів того, що ним запропоновано відповідачу у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на час звернення до суду позивачем не дотримано порядку, що має передувати зверненню до суду з цією категорією справ, а саме не надано суду доказів надання відповідачу часу на добровільне відшкодування вартості витрат та відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку.
Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Відповідно до частини першої статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Також відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Однак, позивач не скористався своїм правом визначеним наведеними положеннями законодавства та не надав належні та допустимі докази, які підтверджують факт надсилання та отримання відповідачем повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання.
З наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності звернення до суду щодо стягнення з відповідача відповідних витрат, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі № 360/806/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі № 360/806/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 09 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко