ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/19079/25
категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

встановив:

ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення № 00173450705 від 24.07.2025; № 000102740705 від 20.05.2025; № 000102770705 від 20.05.2025.
В обґрунтування позову вказано, що з прийнятими за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями не погоджуються. 
За результатами розгляду пояснень не всі аргументи враховані, та не всі витрати визнані документально обґрунтованими. Зазначає, що по всім контрагентам наявні договори підряду в капітальному будівництві. За наслідками їх виконання підписані акти приймання передачі робіт та сформовані довідки про вартість, об`єми та використані матеріали.
Зауважують, що по господарським операціям на суму 3675085,2 грн, між ТОВ “Вабуд” та ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" повторно донараховані зобов`язання по ПДВ та податку на прибуток за період 4кв. 2019р. - 1кв. 2020р. що є протиправним.
Щодо суми зобов`язань з безнадійної дебіторської заборгованості на загальну суму 246509,00 грн., на момент проведення перевірки та день підписання акту перевірки від 16.04.2025 року № 8026/06-30-07- 05/00132405, сплив строк давності в 1095 днів. 
Також, органом контролю в ході оформлення акту була пропущена операція з ТОВ “ВАБУД” у червні 2020 року на суму 239580,00 грн., про що було зазначено в запереченнях на акт.
Отже, вважає невизнання витрат та податкового кредиту з ПДВ по господарським операціям із документально оформленого придбання загальнобудівельних та будівельно-монтажних робіт у ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН" та ТОВ "БУДКОМ-С" - безпідставним.
Заявою від 30.12.2025 представник позивача відмовився від позову в частині оскарження суми податкового повідомлення-рішення №00173450705 від 24.07.2025 на суму 585270 грн. та податкового повідомлення-рішення №000102770705 від 20.05.2025 на суму 31751 грн.
В решті вимоги просив задовольнити.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 вирішено здійснювати розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.
Судові засідання 26.08.2025 та 02.09.2025 відкладались у зв`язку з відпусткою судді та клопотанням представника позивача.
В судовому засіданні 16.09.2025 встановлено учасників судового процесу та відкладено для надання пояснень по клопотанню представника відповідача про витребування додаткових доказів.
В судовому засіданні 02.10.2025 встановлювалась необхідність долучення додаткових доказів, оголошено перерву до 13.10.2025.
В судовому засіданні 13.10.2025 клопотання сторони відповідача по доказам залишено без руху на доопрацювання.
Засідання 23.10.2025 відкладено за клопотанням представника позивача.
В судовому засіданні 28.10.2025 розглядалось клопотання представника відповідача про залучення спеціаліста, у задоволенні відмовлено. За клопотанням представника відповідача прийнято рішення про допит свідків.
В судовому засіданні 10.11.2025 розпочато допит свідка ОСОБА_1 . Задоволено клопотання представника відповідача в частині витребування доказів по 13 епізодам, що описані в акті перевірки на сторінках 42-51.
В судовому засіданні 17.11.2025 завершено підготовче провадження, відбувся перехід до розгляду по суті, задоволено клопотання про виклик свідків.
В судовому засіданні 03.12.2025 заслухано пояснення сторін, допитано свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В судовому засіданні 16.12.12 за клопотання представника позивача оголошено коротку перерву.
В судовому засіданні 22.12.2025 продовжено допит свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Засідання 07.01.2026 відкладено.
В судовому засіданні 14.01.2026 відмовлено у клопотанні відповідача про долучення додаткових доказів, прийнято відмову позивача від позову в частині.
В судовому засіданні 28.01.2026 завершено стадію дослідження письмових доказів та з`ясування обставин справи, відбувся перехід для подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
19.08.2025 представник відповідача подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що за результатами проведеної планової документальної перевірки виявлено порушення за якими прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.05.202025.
В подальшому ураховуючи аргументи скарги позивача прийнято рішення ДПС України від 21.07.2025 за №20919/6/99-00-06-01-01-06, яким скасовано ППР ГУ ДПС від 20.05.2025 000102720705 в частині НОМЕР_1 штрафних санкцій, в іншій зазначене ППР та ППР №000102740705, №000102770705 залишено без змін. Відповідно скаргу задоволено частково.
На виконання рішення ДПС від 21.07.2025 за №20919/6/99-00-06-01-01-06, винесено ППР від 24.07.2025 № 00173450705 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 14 895 585 грн за основним платежем.
Отже, за результатами перевірки та подальшого адміністративного оскарження суб`єктом контролю встановлено наступні порушення: заниження податку на прибуток на суму 14895585 грн, завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1225584 грн, заниження податку на додану вартість на суму 14809481 грн.
Представник відповідача наголошує, що в ході проведення перевірки у відповідь на численні запити щодо отримання додаткових пояснень та документів, платник податків надав відповіді, що не містили необхідних пояснень та документів.
Також, у ПК України відсутня заборона проводити документальну перевірку за період, що був охоплений попередньою перевіркою.
Позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з придбання будівельно-монтажних та загальнобудівельних робіт від ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СКО ПЛЮС", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "БУДКОМ-С". Тобто, позивачем відображено у бухгалтерському обліку вказані операції всупереч норм чинного законодавства. Згідно наданих до перевірки документів, такі роботи самостійно виконано позивачем. 
Зауважує, що представником позивача ні змістом позову, ні долученими до матеріалів справи доказами не спростовано встановлені факти порушень.
Відтак, на переконання відповідача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а позовні вимоги просять визнати необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами.
В подальшому сторонами надавались додаткові пояснення щодо обставин справи, представником позивача 12.12.2025, представником відповідача: 13.10.2025, 23.10.2025, 17.11.2025, 16.12.2025, 13.01.2026 та 27.01.2026.
В судових засіданнях допитувались свідки: ОСОБА_1 заступник начальника управління-начальник відділу ГУ ДПС у Житомирській області, ОСОБА_2 головний державний інспектор ГУ ДПС у Житомирській області, ОСОБА_3 заступник начальника відділу ГУ ДПС у Житомирській області.
Допитані свідки підтвердили факт проведена перевірка та виявлені в її ході порушення податкового законодавства. 
Свідки зосередили увагу, що позивач не скористався правом подати всі необхідні документи. На численні запити належних відповідей не надходило. Тому всі спірні питання не можуть бути прояснені.
Зокрема свідки не змогли пояснити неврахування під час прийняття податкових повідомлень-рішень отриманої від позивача уточненої декларації за третій квартал 2019 року, що мало вплинути на виявлене у 2019 році порушення.
Підстави встановленого порушення за наявними у податковому обліку позивача простроченими дебіторськими заборгованостями перевіряючими також не роз`яснено.
Щодо сумнівів у реальності господарських операцій позивача з контрагентами повідомили, що підрядники залучались виключно за документами, а фактично роботи на замовлення позивача не виконували.
На думку перевіряючих про фіктивність договорів з підрядниками свідчить відсутність проєктної документації, що за такими договорами визначає обсяги роботи.
Сумніви підтверджуються зареєстрованою кількістю осіб у субпідрядників, 5-10 чоловік, на противагу у ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" - 160 чоловік. Вказане свідчить про фактичне виконання робіт позивачем, та фіктивне залучення підрядників. Згідно звітності у підрядників недостатньо матеріально-технічної бази для виконання замовлених робіт.
Заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом, на підставі наказу Головного управління ДПС у Житомирській області від 12.02.2025 №341-п та направлень від 26.02.2025 №909, №912, №914, №918, №919, від 28.02.2025 №940 та від 12.03.2025 №1128 проведена планова виїзна документальна перевірка Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період діяльності з 01.10.2019 по 30.09.2024.
В ході проведення перевірки діяльності позивача складено акт від 16.04.2025 №8026/06-30-07-05/00132405, яким зафіксовано низку порушень податкового законодавства (а.с. 14-116 т.1).
За наслідками виявлених порушень суб`єктом контролю прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 20.05.2025:
- №000102720705 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 14 895 585 грн за основним платежем та на 2 212 007 грн за штрафними санкціями (а.с. 150 т.1);
- №000102770705 про зменшення від`ємного значення податком на прибуток на загальну суму 1 225 584 грн (а.с. 148 т.1);
- №000102740705 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 14 809 481 грн. за основним платежем та на 3 702 370,25 грн за штрафними санкціями (а.с. 149 т.1).
Позивач не погодившись з рішеннями за результатами перевірки 27.05.2025 подало скаргу про скасування вищевказаних рішень (а.с. 141-154 т.7).
Рішенням від 21.07.2025 №20919/6/99-00-06-01-01-06 за результатами розгляду скарги платника податків ДПС України дійшло висновку, що штрафні санкції визначені у ППР від 20.05.2025 №000102720705 підлягають скасуванню (а.с. 155-160 т.7).
Податкові повідомлення-рішення №000102770705 та №000102740705 залишено в силі.
За наслідком розгляду скарги позивача, ГУ ДПС у Житомирській обл. прийняв нове податкове повідомлення-рішення № 00173450705 від 24.07.2025р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 14 895 585 грн. за основним платежем.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1. статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень підпункту 19-1.1.1. пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1. пункту 41.1. статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
За змістом підпунктів 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1. пункту 41.1. статті 41 цього Кодексу мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За змістом пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Норми п.п.75.1.2. п.75.1. ст.75 ПК України визначають, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно з пунктом 77.4. статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Статтею 44 Податкового кодексу України встановлено вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
У відповідності до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами і доповненнями) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
З огляду на вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.
Згідно підпункту 14.1.157 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
В розумінні підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт а).
Положеннями пункту 198.3. статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1. ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.
Отже, право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.
Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.
Аналіз наведених правових норм в сукупності, дає підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Висновки акту перевірки побудовані на твердженнях контролюючого органу про нереальність фактичного здійснення операцій з придбання ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" будівельних робіт, послуг, що стосується контрагентів, а саме: відсутність ліцензій та дозволів на виконання робіт з підвищеною небезпекою; відсутність техніки та працівників для виконання замовлених робіт; первинні документи не містять всієї інформації, вважаються суб`єктом контролю дефектними, договори не свідчать про реальний характер домовленостей; контрагенти позивача та субпідрядні організації, які залучалися ними до проведення робіт, є фігурантами по порушеним кримінальним справам з ухилення від оподаткування, фіктивного підприємництва.
Надані до перевірки документи визнані перевіряючими такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та не підтверджують реальність вчинення господарських операцій позивача з контрагентами.
Аналізуючи суть спору, що склалась між сторонами, суд зауважує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Саме здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Щодо описаного в акті перевірки порушення в частині заниження ДП “Житомирська мехколона” ПрАТ “Київсільелектро” оподатковуваного прибутку внаслідок не відображення податкових різниць, що збільшують фінансовий результат до оподаткування слід зазначити наступне.
Податок на прибуток за 2021 рік занижений ДП "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" за рахунок відображення дебіторської заборгованості по розрахункам з контрагентами, що віднесено до безнадійних боргів.
Як встановлено судом, заборгованість в частині договорів термін дії яких закінчився у 2006-2009 роках сплив строк у 1095 днів на право суб`єкта контролю визначити за платником зобов`язання станом на день проведення перевірки, підписання акту перевірки від 16.04.2025 року №8026/06-30-07- 05/00132405. А тому платник податків визнаний вільним від такого зобов`язання.
В іншій частині ДП "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" відмовилось від оскарження рішення за результатами перевірки.
Наступною підставою висновків контролюючого органу про порушення податкового законодавства стало визнання ревізорами за результатами перевірки неправомірного включення до складу витрат ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" результатів господарських операцій із контрагентами: ТОВ "МЕРСЕР" та ТОВ "КАЙРАС". По операціям із ТОВ "КАЙРАС" актом було додатково зафіксовано порушення із ПДВ на суму 414581,98грн. 
Як встановлено судом зі змісту долучених доказів, 15.08.2018 між ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" та ТОВ "КАЙРАС" було укладено договір №19 щодо виконання будівельно-монтажних робіт. 
У подальшій співпраці в період з серпня по жовтень 2019 року такі роботи приймались позивачем у Генпідрядника (виконавця) шляхом підписання відповідних актів виконаних будівельних робіт (КБ-2в) та довідок про вартість виконаних робіт (КБЗ).
Аналогічного характеру мають взаємовідносини ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" з ТОВ "МЕРСЕР" за договором від 02.07.2019 №02/07. Роботи приймались згідно актів виконаних будівельних робіт (КБ-2в) за вересень 2019 року та відповідних довідок про вартість виконаних робіт (КБЗ).
Аналіз періодів реалізації вищевказаних договорів свідчить про те, що суб`єктом контролю в ході проведення перевірки у 2025 році охоплено попередній період діяльності позивача, що відбулось в зв`язку із тим, що витрати по господарським операціям з ТОВ «МЕРСЕР» на суму 3310206,90 грн. та витрати по господарським операціям з ТОВ "КАЙРАС" на суму 2001290грн., які є фактично витратами 3 кв. 2019р., помилково були відображені у витратах 4 кварталу 2019р., згідно облікових регістрів (Дт23/Кт633) (арк. Акту 26-27).
Так, перевірку призначено за період діяльності позивача з 01.10.2019 по 30.09.2024, однак правовідносини з контрагентами: ТОВ "МЕРСЕР" та ТОВ "КАЙРАС" реалізовані серпень - жовтень 2019 року.
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наведені правовідносини були предметом перевірки згідно акту податкового органу №39/06-30-05-01/00132405 від 31.01.2020р.
Висновки по правовідносинам з ТОВ "МЕРСЕР" та ТОВ "КАЙРАС" та порушення описані в попередньому акті, що стали підставою прийняття податкових повідомлень-рішень, які були оскаржені ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" в судовому порядку.
Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі №240/1906/20 позов Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС Житомирській області від 20.02.2020 № 0002790501 та від 20.02.2020 року № 0002780501.
Вказане рішення залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 та постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року.
Зі змісту висновків суду у рішенні, що набрало законної сили, по правовідносинам позивача з ТОВ "МЕРСЕР" та ТОВ "КАЙРАС" встановлено наступне.
Документи, складені за результатами проведених операцій між позивачем та контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг.
В акті перевірки відповідач зазначає, що надані позивачем акти виконаних робіт КБ-2 та довідки про вартість виконаних робіт та витрат №КБ-3, оформлено неналежним чином, оскільки не містять відомостей про номер договору та назву субпідрядника, який залучався до проведення будівельних робіт.
В той же час, суд відмічає, що певні дефекти в оформленні документів не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг наданих послуг, вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту та витрат у разі реального здійснених господарських операцій.
Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Наявність чи відсутність окремих документів, чи відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій (постанова Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі № 809/2161/14 від 28.11.2018, постанова Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі № 826/7423/16 від 24.05.2019).
Суд також відхилив доводи контролюючого органу про відсутність у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності, з огляду на те, що всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів.
Загалом судом встановлено, що договори з контрагентами позивача укладено у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджено первинними документами, суд дійшов висновку, що сторони договорів діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ГК України. Укладені договори відповідають вимогам ЦК України, не порушують публічний порядок, не спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, недійсність таких договорів прямо законом не встановлена, а також такі договори судом недійсними не визнавалися, а отже є чинними.
Обставини, що встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не можуть бути предметом розгляду в судовому порядку повторно. 
ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" 30.04.2025 подало уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 9 місяців 2019 року, якою врахувало витрати у розмірі 5311496,90 грн. щодо закупівлі будівельно-монтажних робіт у ТОВ “Мерсер” та ТОВ “КАЙРАС”.
У зв`язку з попереднім включенням таких витрат до річної декларації за 2019р., вказане уточнення не призвело змін у визначенні розміру оподатковуваного прибутку та податку на прибуток підприємств, так як вказані операції були виключені з витрат 4 кв.2019р. згідно висновків акту перевірки від 16.04.2025 року № 8026/06-30-07- 05/00132405, та включені підприємством до витрат за 9 місяців 2019 року, згідно поданої уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток. 
З огляду на наведене, судом не встановлені підстави для формування податкового повідомлення-рішення по операціях з ТОВ “Мерсер” та ТОВ “КАЙРАС”, які мали місце у III кварталі 2019 року, так як вказані операції та акти приймання виконаних будівельних робіт вже були досліджені судом у справі № 240/1906/20.
Крім того, в ході проведення перевірки Відповідач збільшив грошове зобов`язання з податку на прибуток та податок на додану вартість по господарським операціям із ТОВ “КАЙРАС” які відбулись в жовтні 2019року, тобто вже в перевіряємий період. Як вбачається з висновків акту перевірки, загальні сума операцій склала 2487491,88грн., у т.ч. ПДВ – 414581,98грн. На думку контролюючого органу ці операції мають нереальний характер в зв`язку із відсутністю необхідних у ТОВ «КАЙРАС» дозволів, не зазначенням в актах приймання виконаних робіт вартості матеріалів, виробів та комплектів використаних при даних роботах. Також, в актах приймання виконаних будівельних робіт не розшифровано інші супутні витрати, відсутність на підприємстві необхідної техніки.
Суд ставиться критично до вказаних висновків акту з огляду на наступне. В ході судового розгляду з`ясовано та не заперечувалось сторонами, що роботи на об`єктах будівництва виконувались в рамках договору підряду № 19 від 15.08.2018р., який вже досліджувався під час розгляду адміністративної справи № №240/1906/20. Як зауважив суд: «відсутність спеціального дозволу (ліцензії) на здійснення певного виду діяльності не має своїм наслідком недійсність виконаних контрагентом робіт, а є підставою для відповідальності останнього за недотриманням з його боку приписів законодавства щодо здійснення ліцензованих видів робіт без отримання спеціального дозволу. Відсутність ліцензії чи іншого дозвільного документа не є безумовним доказом відсутності реального вчинення господарської операції, якщо з інших первинних документів вбачається фактичне здійснення господарських операцій між господарюючими суб`єктами. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 819/426/16».
Щодо відсутності в актах приймання виконаних робіт розшифровки інших супутніх витрат, які поніс ТОВ “КАЙРАС” виконуючи роботи в інтересах ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро", то представник відповідача та свідок ОСОБА_1 не змогли пояснити суду, яким нормативно-правовим актом передбачено таке зобов`язання. Власне сама форма акту приймання виконаних будівельних робіт КБ-2В, не містить такої вимоги. При цьому суд враховує, що в даному конкретному випадку необхідність надати відомості з розшифровки понесених витрат, потрібно було з`ясовувати саме у ТОВ “КАЙРАС”, а не позивача.
В ході дослідження актів приймання виконаних будівельних робіт судом не встановлено виконання ТОВ “КАЙРАС” спеціалізованих робіт, та використання при цьому будівельних матеріалів. Роботи мали переважно загальнобудівельний характер, а саме: демонтаж проводів, земляні роботи, буріння ям, розвезення по трасі залізобетонних опор, ремонт та встановлення опор, демонтаж старих опор, засипка траншей, монтаж заземлювача. 
В ході слухань по справі директор ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" ОСОБА_4 повідомив, що вказані роботи не потребують спеціальних знань та кваліфікації, всі матеріали використані в ході проведення робіт як от встановлення нових опор, провід, тощо, були матеріалами позивача, тобто придбані за кошти ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро". ТОВ “КАЙРАС” виконувались лише будівельні роботи.
З огляду на вище викладене, збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 414581,98грн. та грошового зобов`язання із податку на прибуток в сумі 373123,782 грн. по господарським операціям з ТОВ «КАЙРАС» в жовтні 2019р. є безпідставним, а відповідні податкові повідомлення-рішення в цій частині підлягають скасуванню.
Щодо невизнання податковим органом витрат ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" по господарським операціям з контрагентами: ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С", на загальну суму 87437926,13 грн., у т.ч. ПДВ - 14572987,63 грн судом встановлено наступне.
В період з червня 2020 року по листопад 2022 року між ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" та ТОВ "ЮНІ-БУД" укладались договори на послуги та договори будівельного підряду у загальній кількості 154 шт.
До кожного договору сторонами господарських операцій по завершенню виконання умов певного договору підписувались акт приймання передачі робіт (форма КБ-2в) та довідка про вартість виконаних робіт (форма КБ-3). 
Вказані документи фіксують вартість робіт, їх номенклатуру, об`єми та використані матеріали. 
Між ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" та ТОВ "БУДКОМ-С" були укладені договори будівельного підряду в період з червня 2021 року по вересень 2022 року.
По завершенню робіт за договорами підписувались акти приймання передачі робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), що підтверджують вартість робіт, їх номенклатуру, об`єми та використані матеріали. 
Між ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" та ТОВ "СТОУНЛІН" в травні-червні 2020 року укладались договори будівельного підряду, які також підтверджені актами приймання передачі робіт (форма КБ-2в) та довідками про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).
Між ДП “Житомирська механізована колона” та ТОВ "ВАБУД" у вересні 2019 року та травні-червні 2020 року було укладено договори на послуги та договір будівельного підряду.
До договорів були складені акти приймання передачі робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).
Позивач просив звернути увагу, що по господарським операціям з ТОВ "ВАБУД" мав спори з податковим органом у минулому.
Так, у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 справа № 240/34401/21, що набрало законної сили, досліджувались правовідносини позивача з ТОВ "ВАБУД", в тому числі щодо формування витрат на оплату робі (послуг) за договорами у грудні 2019 року та січні-березні 2020 року. Податкові повідомлення-рішення скасовані у судовому порядку. 
Повторне виявлення тих самих порушень по господарським операціям з ТОВ «ВАБУД» на суму 3675085,2грн., за період 4кв. 2019р. – 1 кв. 2020р. внаслідок чого було вже вдруге збільшено грошове зобов`язання з ПДВ в ході проведення перевірки у 2025 році, суперечить нормам чинного законодавства так як висновки рішення суду що набрало законну силу мають приюдеційне значення.
У відповідності до висновків рішення суду у справі № 240/34401/21, вбачається наступне: «У грудні 2019 року та січні-березні 2020 року ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" документально оформлено отримані від ТОВ "Вабуд" загальнобудівельні роботи на загальну суму 3675085,2 грн., в тому числі ПДВ 612514,2 грн. згідно актів-приймання виконаних робіт.
Згідно даних бухгалтерського обліку ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" документальне оформлення отриманих загальнобудівельних робіт від ТОВ "Вабуд" відображено бухгалтерським проведенням Д-т 23 К-т 633, Д-т 6442 К-т 633.
Так, 05 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вабуд" (надалі - Генпідрядник) та Дочірнім підприємством "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" (надалі - Замовник), було укладено Договір на послуги № 0509/19-1. Згідно із вказаним Договором, Генпідрядник зобов`язується у 2019-2020 році виконати будівельні роботи, а Замовник - прийняти та оплатити дані роботи.
Згідно наданих первинних документів, ТОВ "Вабуд" виконувало монтажні роботи з реконструкції електричних мереж, а також загальнобудівельні роботи по об`єктах, зокрема: засипка вручну траншей, пазух котлованів і ям; розроблення ґрунту у відвал екскаваторам "драглайн" або "зворотна лопата" з ковшом; розробка ґрунту вручну в траншеях; перевезення інших вантажів транспортом загального призначення; розвезення по трасі залізобетонних стояків; звезення по трасі матеріалів (траверси, деталі кріплення, штирі, ізолятори та ін.); розвезення по трасі залізобетонних стояків опор; перевезення металоконструкцій важкого та легкого типів транспортом загального призначення; ґрунтування металевих поверхонь; фарбування металевих поґрунтованих поверхонь; ґрунтування металевих поверхонь; доробка вручну, зачищення дна і стінок вручну з викидом ґрунту в котлованах і траншеях, розроблених механізованим способом; звезення по трасі дерев`яних стояків опор; звезення по трасі залізобетонних приставок до опор; перевезення дерев`яних конструкцій транспортом загального призначення; перевезення металоконструкцій важкого та легкого типів транспортом загального призначення; фарбування траверс; влаштування банкетки; перевезення ґрунту; та інші.
На виконання умов договору ТОВ "Вабуд" за грудень 2019 року та січень-березень 2020 року виписано податкові накладні на загальну 612514,2 грн. Суми ПДВ, згідно вищезазначених податкових накладних, ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" віднесено до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах». 
З огляду на викладене, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі документи, оцінюючи в тому числі господарські операції з ТОВ «ВАБУД», які не були досліджені попередньою перевіркою, а всі операції разом на загальну суму 11237353,39грн. в т.ч. ПДВ 1872892,23грн., суд вважає рішення відповідача щодо збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток – необґрунтованим. Представник відповідача в ході судового засідання та свідки так і не змогли пояснити, в чому саме полягає дефектність документів як це зазначено на стор. 69 акту, і чим підтверджено висновок про фактичне не виконання робіт на об`єктах будівництва вказаним підприємством.
В ході слухань по справі, представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача актів приймання виконаних будівельних робіт складеними між ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" та замовниками робіт, а саме АТ «Житомиробленерго», АТ «Миколаївобленерго», АТ «Херсонобленерго», та ДП «Вінницька механізована колона» ПрАТ «Київсільелектро», з метою довести що роботи на об`єктах будівництва фактично не виконувались ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С". 
Суд задовольнив клопотання частково, витребувавши 13 актів приймання виконаних будівельних робіт (Форма КБ2В) по роботам виконаним на об`єктах будівництва, де на думку відповідача були порушення (стор. 42-51 акту).
Суд дослідивши вказані акти приймання виконаних робіт критично ставиться до висновку ГУ ДПС у Житомирській обл., що факт прийняття виконаних будівельних робіт ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" у своїх генпідрядників (субпідрядників), пізніше ніж ці роботи були прийняті замовником є доказом нереальності вчинених господарських операцій. Представник відповідача та свідки допитані в суді, не змогли пояснити, чим саме регламентовано обов`язок позивача прийняти роботи у ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С" до моменту їх прийняття АТ «Житомиробленерго», АТ «Миколаївобленерго» та іншими замовниками. Натомість представник позивача Клинчук І.В. зауважив, що договори підряду не встановлюють такого обов`язку як і нормативно-правові акти. Вказані обставини регулюються виключно за домовленістю суб`єктів господарювання. При цьому одночасне підписання актів приймання виконаних робіт, по об`єктам будівництва територіально віддаленим один від одного, не свідчить про нереальність таких робіт, а лише фіксує на папері сам факт їх належного виконання та прийняття ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро". 
Суд дослідив наступні 14 актів приймання виконаних будівельних робіт із замовниками будівництва, що приєднані до матеріалів справи.
Акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2021р. по Договору № 02/33 від 06.05.2020р., замовник АТ «Миколаївобленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт №89459 по Договору № 89459 від 11.01.2021р., замовник АТ «Херсонобленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2021р. по Договору № 24-1 від 05.07.2021р., замовник АТ «Миколаївобленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020р. по Договору № 02/16 від 12.03.2020р., замовник АТ «Миколаївобленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2020р. по Договору № 643 від 15.04.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020р. № 194/В по Договору № 301-1 від 31.03.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2020р. № 4 по Договору № 242 від 24.02.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2020р. № 1 по Договору № 191 від 05.02.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2020р. № 3 по Договору № 203 від 11.02.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2020р. № 1б по Договору № 184 від 05.02.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2020р. № 1є по Договору № 183 від 05.02.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2020р. № 1г по Договору № 182 від 05.02.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020р. № 234 по Договору № 008-1 від 24.03.2020р., замовник АТ «Житомиробленерго»;
Акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2022р. по Договору № 36-СП від 02.02.2022р., замовник ДП «Вінницька механізована колона» ПрАТ «Київсільелектро». 
В процесі дослідження в тому числі в судовому засіданні разом з іншими учасниками справи, суд співставив вище вказані акти з актами виконаних робіт підписаними ДП «Житомирська механізована колона» ПрАТ «Київсільелектро» з ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С" та не виявив фактів завищення витрат, або їх подвійного включення (задвоєння). 
При цьому суд враховує, що акт перевірки не містить детального опису порушень податкового законодавства, з привязкою до первинного документа по всім проведеним господарським операціям між ДП «Житомирська механізована колона» ПрАТ «Київсільелектро» та ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С". В акті на стор. 42 – 51 зафіксовано лише 14 господарських операцій, які були досліджені відповідачем, тому судом було надано оцінку саме цим обставинам.
Крім того, суд враховує поданий позивачем висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 318/24-25 від 14.05.2024р., зробленої в рамках кримінального провадження № 42022060000000065 від 02.11.2022р. Експертний висновок підтверджує виконання робіт ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", TOB "БУДКОМ-С", ТОВ "СТОУНЛІН" на замовлення ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" в період з 01.01.2020року по 30.09.2022р. на загальну суму 78365804,73грн., у тому числі ПДВ на суму 13060967,44грн. Експерт в процесі дослідження отримав та провів аналіз договорів підряду, актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт, платіжні інструкції про оплату робіт, оборотно-сальдові відомості по рахункам, податкові декларації (звіти), податкові накладні та інші документи обліку. Висновки зроблені експертом не були спростовані в ході проведення документальної перевірки відповідачем, хоча вказаний висновок йому було надано, що відображено в акті.
Таким чином, аналізуючи виявлені в ході проведення перевірки порушення, слід звернути увагу, що підставою для виникнення у платника права на витрати та податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Суть порушень обґрунтовується податковим органом відсутністю доказів на підтвердження реального характеру господарських операцій між контрагентами.
Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону України № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248.
Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі - П(С)БО 16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Відповідно до п.6 П(С)БО 16, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Згідно з п.7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Відповідно до п.11 П(С)БО 16 собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".
Отже, податковий кредит та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток повинні бути фактично підтвердженими належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.
В судовій практиці суду касаційної інстанції домінуючим є таке тлумачення взаємозв`язку норм ст.44, п.п.14.1.36., 14.1.231. ст.14 ПК України та ст.ст.1, 9 Закону України № 996-XIV: будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) слід розцінювати як належні первинні документи лише в разі фактичного здійснення господарської операції; якщо ж фактичне здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна бути спрямованою на реальні зміни майнового стану платника податків.
Важливим аспектом при прийнятті рішення суб`єктом контролю є також встановлення відповідності господарських операцій дійсному економічному змісту платника податків. 
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Відповідно до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Таким чином, платник податку на прибуток підприємстві з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому, показники обліку доходів, витрат доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або Міжнародних стандартів фінансової звітності.
Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Відповідно до пунктів 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Згідно з пунктом 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 Дохід (далі - МСБО 18) терміни, використовувані в цьому Стандарті, мають такі значення: дохід - це валове надходження економічних вигід протягом періоду, що виникає в ході звичайної діяльності суб`єкта господарювання, коли власний капітал зростає в результаті цього надходження, а не в результаті внесків учасників власного капіталу; справедлива вартість - це сума, за якою можна обміняти актив або погасити заборгованість в операції між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами.
Пунктом 9 МСБО 18 передбачено, що дохід має оцінюватися за справедливою вартістю компенсації, яка була отримана або підлягає отриманню.
Відповідно до пункту 10 МСБО 18 сума доходу, яка виникає в результаті операції, як правило, визначається шляхом угоди між суб`єктом господарювання та покупцем або користувачем активу. Вона оцінюється за справедливою вартістю отриманої компенсації або компенсації, яка має бути отримана з урахуванням суми будь-якої торговельної знижки чи знижки з обсягу, що надаються суб`єктом господарювання.
У пункті 1 Міжнародного стандарту фінансової звітності 15 Дохід від договорів з клієнтами (далі - МСФЗ 15) зазначено, що метою цього Стандарту є встановлення принципів, які підприємство повинно застосовувати, щоб повідомляти користувачам фінансової звітності корисну інформацію про природу, величину, час та невизначеність доходів і грошових потоків, що виникають внаслідок договору з клієнтом.
Застосовуючи цей Стандарт, суб`єкт господарювання має розглянути умови договору та всі доречні Факти та обставини. Суб`єкт господарювання застосовує цей Стандарт, у тому числі будь які практичні прийоми, послідовно й узгоджено до договорів з подібними характеристиками та за подібних обставин.
Відповідно до пункту 47 МСФЗ 15 щоб визначити ціну операції, суб`єкт господарювання має розглянути умови договору та свою значну практику бізнесу. Ціна операції - це величина компенсації, яку суб`єкт господарювання очікує отримати право в обмін на передачу клієнтові обіцяних товарів або послуг за винятком сум, зібраних від імені третіх осіб (наприклад, деяких податків на продаж). Компенсація обіцяна в договорі з клієнтом, може включати фіксовані суми, змінні суми або ї ті й ті суми.
Згідно з пунктами 78 та 79 МСФЗ 15 оцінюючи окремо взяту ціну продажу, суб`єкт господарювання має брати до уваги всю інформацію (у тому числі ринкові умови, характерні для використання чинники та інформацію про клієнта або клас клієнта), що є доступною для суб`єкта господарювання. При цьому, суб`єкт господарювання має максимально використати відкриті вхідні дані та застосовувати методи оцінки послідовно за подібних обставин.
Відповідно до пунктів 95, 97 МСФЗ 15 якщо витрати, понесені при виконанні договору з клієнтом, не належать до сфери дії іншого Стандарту, суб`єкт господарювання визнає актив внаслідок витрат, понесених з метою виконання договору, тільки якщо ці витрати відповідають усім таким критеріям: (а) витрати відносять безпосередньо до договору або очікуваного договору, який суб`єкт господарювання може чітко окреслити; (б) витрати генерують або покращують ресурси суб`єкта господарювання, які будуть використані при задоволення (або у процесі задоволення) зобов`язань щодо використання у майбутньому; (в) очікується, що витрати будуть відшкодовані. До витрат, пов`язаних безпосередньо з договором (або конкретним очікуваним договором), належать: (а) прямі трудові витрати (наприклад, заробітна плата працівників, які надають обіцяні послуги безпосередньо клієнту); (б) прямі витрати на матеріали (наприклад, сировина та матеріали, що використовуються у наданні обіцяних послуг клієнту); (в) розподіл витрат, безпосередньо пов`язаних з договором або з діяльністю за договором (наприклад, витрати на здійснення управління договором та контролю за його виконанням, страхування та амортизацію інструментів та обладнання, що використовується при виконанні договору).
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Пункт 198.3 статті 198 ПК України передбачає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас, норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди попередніх інстанцій повинні були встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання робіт (послуг), обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас, інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд звертає увагу, що всі надані до перевірки та до матеріалів справи первинні документи підтверджують вартість робіт, їх номенклатуру, об`єми та використані матеріали. 
Водночас відповідачем не заперечується фактична оплата отриманих робіт (послуг) по вказаним договорам.
За результатами аналізу наданих до матеріалів справи первинних документів, судом не встановлено фактів наявності у таких документах суттєвих дефектів, а тому такі визнаються судом належними доказами провадження господарської діяльності платником податків. 
Документи, складені за результатами проведених операцій між позивачем та контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факти виконання умов договорів.
Наявність незначних дефектів в оформленні документів не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг наданих послуг, вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту та витрат у разі реального здійснених господарських операцій.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 17.03.2026 у справі №160/18728/24.
Відтак, на підставі наявних первинних документів, ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" правомірно було сформовано витрати та податковий кредит з ПДВ.
Щодо тверджень відповідача про відсутність матеріально-технічного забезпечення, дозволів і ліцензій у контрагентів позивача для реалізації замовлених робіт, суд зазначає наступне.
Сама по собі наявність або відсутність у контрагента окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, певної кількості персоналу, не можуть бути вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит чи витрат в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.
При укладені договорів головним для суб`єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб виконання предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація як суб`єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому позивач не має права наполягати на отримані додаткової інформації відповідачем від його контрагента.
Суд зауважує, що наданими позивачем доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується використання придбаних позивачем товарів, робіт (послуг) у його господарській діяльності, надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Суд також вказує, що відповідач не довів належними доказами, що договори, укладені між позивачем та вказаними контрагентами були укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а виконання господарських операцій за цими договорами не мало реального змісту.
Разом з тим, приймаючи оспорювані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган наголошував на тому, що відсутність у контрагентів позивача основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності ставить під сумнів виконання робіт (надання послуг) цими контрагентами та свідчить про належність контрагентів позивача до «вигодотранспортуючих суб`єктів».
Таким чином, висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з придбання позивачем робіт (послуг) у зазначених вище контрагентів ґрунтується виключно на аналізі фінансово-господарської діяльності вказаних контрагентів позивача, а також інших суб`єктів господарювання у ланцюгу постачання.
Посилання контролюючого органу на відсутність матеріальних та трудових ресурсів у спірних контрагентів також не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Контролюючим органом не було доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов укладених договорів, як не було надано і доказів про наявність фактів, які встановлені судами, однак не враховані під час прийняття рішень, та свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому, має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Щодо посилань контролюючого органу на інформацію по контрагентам, яка міститься у ІС "Податковий блок", суд зазначає наступне.
Відомості з інформаційних баз є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.
Висновки відповідача, викладені в акті перевірки у переважній своїй більшості ґрунтуються на інформації, яка міститься в Інформаційній системі «Податковий блок» та її підсистемах, а також інформації, наданій іншими контролюючими органами. 
При цьому суд зазначає, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні положень законодавства.
У контексті наведеного слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у постановах від 13 листопада 2024 року у справі №160/31872/23, від 11.02.2026 у справі №640/5973/20 зазначав про те, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій, які зроблені виключно на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагентів платника податків, є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Так само податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Звертаємо увагу, що відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, а відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2025 у справі №380/26019/23.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Тобто, законодавцем нормативно закріплено підхід належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності платника податків при здійсненні господарських операцій та їх наслідків.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Твердження відповідача про відсутність у контрагентів необхідних дозволів та ліцензій для виконання певних робіт не є підставою для визнання таких операцій недійсними, за встановлених доказів фактичного виконання договірних відносин.
За наявності ланки договорів щодо виконання певних видів і обсягів робіт, де замовник укладає договір з генпідрядником, який в свою чергу на договірних умовах залучає субпідрядників, замовник не перебуває у договірних відносинах з субпідрядниками.
А тому у замовника не виникає обов`язку відслідковувати наявність ліцензій та дозволів, а за умови виконання всіх домовленостей, у такого замовника не виникає обґрунтованого інтересу досліджувати таку інформацію.
Суд наголошує, що виконання суб`єктом господарювання робіт за відсутності дозволу чи ліцензії передбачає відповідальність за відповідним законодавством, а не визнання недійсним таке виконання.
З огляду на наведене, твердження суб`єкта контролю, що контрагенти позивача не мали необхідних основних засобів, трудових ресурсів, ліцензій та дозволів не приймаються судом.
Оскільки такі факти, в силу норм чинного законодавства, не є прямими доказами порушення ДП "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" податкової дисципліни.
Як попередньо зазначалось судом, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням робіт (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними виконавцями вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення замовником вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Відтак, з урахуванням принципу індивідуальної відповідальності, порушення щодо придбання фіктивних послуг визнається надуманим.
Твердження відповідача про невідповідність статусів юридичних осіб у договірних відносинах визнаються судом безпідставними з огляду на наступне.
Господарська діяльність провадиться за власною ініціативою та на власний ризик. Домовленості між двома суб`єктами господарювання, за умови взаємного волевиявлення щодо власних прав, обов`язків та інтересів не може ставитись під сумнів третіми сторонами.
Аналіз наданих до матеріалів справи договорів дозволяє зробити висновок, що за їх умовами підписані домовленості сторін про виконання робіт, що оплачуються замовником.
У наявних договорах відсутня заборона замовнику, генпідряднику залучати субпідрядників під час виконання домовленостей за такими договорами. 
Оскільки судом встановлено, що договори з контрагентами позивача укладено у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджено первинними документами, суд дійшов висновку, що сторони договорів діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ЦК України. 
Укладені договори відповідають вимогам ЦК України, не порушують публічний порядок, не спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, недійсність таких договорів прямо законом не встановлена, а також такі договори судом недійсними не визнавалися, а отже є чинними.
Щодо посилань у акті перевірки на відкриті кримінальні провадження по контрагентам-постачальникам ДП "Житомирська механізована колона" ПрАТ "Київсільелектро" та субпідрядним організаціям, які залучалися контрагентами позивача, слід зазначити наступне.
Результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінального провадження є відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі лише після їх закріплення належним процесуальним шляхом, тобто вироком суду. 
А відтак, отримана у ході досудового слідства інформація, на яку посилається податковий орган в якості обґрунтування своїх доводів про недобросовісність учасників спірних правочинів, не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 826/18952/14 та у постанові від 10.09.2019 у справі №814/2412/17 де встановлено, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні, або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
Також, Верховний Суд в постанові від 15 травня 2018 року по справі № 822/2348/16, вказав на те, що "наявність кримінального провадження, що перебуває у правоохоронних органів, що здійснюють його розслідування може мати юридично-правове значення, але не виключно, у випадку наявності вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, як такі, що є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В даному випадку податковим органом не наведено доводів та не надано доказів того, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, оскільки, укладаючи угоду зі своїми контрагентами. Позивач мав всі підтвердження господарської правосуб`єктності контрагента: здійснювати господарську діяльність, реалізовувати господарську компетенцію, мати зобов`язання, нести за ними відповідальність тощо.
Також чинне законодавство України покладає відповідальність на особу, яка вчинила порушення певних норм податкового законодавства, і не містить норм, які можуть бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.
Вищевикладене підтверджує, що наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача жодним чином не доводить фіктивність чи нереальність господарських операцій, здійснених між позивачем та його контрагентами, а також господарських операцій між контрагентами позивача та їх постачальниками та не є належним доказом фіктивності чи нереальності таких господарських операцій.
Під час розгляду справи, відповідачем не надано вироків суду по контрагентах позивача, а отже сам по собі факт порушення кримінальних проваджень щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Наведене узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 61 Конституції України, відповідно до яких юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Також, суд дослідив документи з кримінального провадження, які були подані суду представником відповідача, які з його слів були передані слідчим підрозділом ГУПН у Житомирській обл., під час проведення документальної перевірки, з метою їх врахування. 
Представник позивача в ході слухань у справі звернув увагу, що ГУ ДПС у Житомирській обл. не надала суду документ, що підтверджує дозвіл слідчого на використання вказаних матеріалів в ході публічного розгляду справи в адміністративному суді, що може свідчити про порушення норм ст. 74 КАС України. Також вказані матеріали не були засвідчені як належить письмовим доказам. 
Суд дослідивши вказані матеріали критично їх оцінює, зокрема, протоколи огляду місця події фіксують відсутність ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С" за місцем юридичної адреси. При цьому сам огляд було проведено в 2023-2024роках, натомість господарські операції які є предметом розгляду в суді, мали місце в 2019-2022роках. Посадові особи вказаних підприємств не були допитані. Матеріали не містять процесуальних документів про оголошення в рамках кримінального провадження підозр у вчиненні кримінального правопорушення керівникам ТОВ "ЮНІ-БУД", ТОВ "ВАБУД", ТОВ "СТОУНЛІН", ТОВ "БУДКОМ-С", або іншим особам. Відсутні будь-які експертні висновки, щодо підробки підписів та печаток. Не має доказів підтверджуючих не сплату податків вказаними підприємствами, тощо.
Крім того, наявність у позивача власних матеріальних і нематеріальних ресурсів для виконання робіт не спростовує факт наявності договорів з іншими особами та не ставить під сумнів його право на залучення додаткових ресурсів у вигляді підрядників.
Звертаємо увагу, що одночасне виконання різного характеру робіт у різних населених пунктах в одні і ті самі часові проміжки відбувались в тому числі завдяки залученню підрядних суб`єктів господарювання.
Аргументи відповідача в частині ненадання до перевірки одиничних документів не визнаються судом достатньою самостійною підставою спростування реального характеру господарської діяльності платника податків.
Щодо інших доводів відповідача суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до наведених вище норм, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Так, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази податковим органом до матеріалів справи не надано, реальність виконання господарських операцій - не спростовано.
В свою чергу, позивач, як до перевірки, так і до суду, надав належним чином оформлені первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують понесені позивачем витрати та вказують на реальну зміну його майнового стану.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
У силу приписів статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за податкове повідомлення - рішення №00173450705 від 24.07.2025 в сумі 30280,00 грн; за податкове повідомлення - рішення №000102740705 від 20.05.2025 в сумі 30280,00 грн; за податкове повідомлення - рішення №000102770705 від 20.05.2025 в сумі 17907,5 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" (просп. Незалежності, буд.106Б,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10029. РНОКПП/ЄДРПОУ: 00132405) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/ЄДРПОУ: 44096781) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області: №00173450705 від 24.07.2025 в частині 14310315 грн; №000102740705 від 20.05.2025 повністю в сумі 18511851,25 грн; №000102770705 від 20.05.2025 в частині 1193833 грн.
Стягнути на користь Дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" Приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 78467,5 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

13.04.26