П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/124/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна 
Суддя-доповідач - Залімський І. Г. 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Прокурор звернувся до суду із позовом, у якому просив:
Визнати протиправною бездіяльність Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області щодо невжиття заходів щодо організації проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру.
Зобов`язати Мурафську сільську раду Жмеринського району Вінницької області відповідно до чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач є правонаступником Федорівської сільської ради, яка ще у 2009 році затвердила технічну документацію щодо встановлення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк». Примірник цієї документації був переданий до відділу земельних ресурсів (нині - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області). Оскільки необхідна документація виготовлена, затверджена, передана до кадастрового органу, відповідач вважає, що в повному обсязі виконав обов`язки, які передбачає закон. Відсутність внесення відомостей до Державного земельного кадастру, на думку відповідача, є результатом бездіяльності саме Держгеокадастру, а не його.
Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивач помилково трактує невнесення інформації до ДЗК як бездіяльність органу місцевого самоврядування, хоча повноваження щодо державної реєстрації земельних ділянок належать виключно кадастровим реєстраторам. Також відповідач зауважує, що прокуратура вказує лише на «ймовірність» нецільового використання земель, не надаючи доказів фактичної шкоди чи реального порушення режиму охорони.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що протягом тривалого часу відповідач не вживає заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру інформації про межі парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк», що, в свою чергу, унеможливлює його належне використання та зберігання, створює ризики використання території парку не за цільовим призначенням.
З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної Ради народних депутатів №371 від 29.08.1984 «Про класифікацію і мережу територій і об`єктів природно-заповідного фонду області» затверджено Перелік державних парків-пам`яток садово-паркового мистецтва місцевого значення області.
Пунктом 15 Додатку 7 вищевказаного переліку закріплено створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк", площею 4,3 га, який знаходиться на території с. Федорівка, являє собою ландшафтний парк, створений на початку XIX століття, в парку зростає 60 видів дерев і чагарників місцевих порід, а також інтродуктовані: тис ягідний, ялина срібляста, дуб пірамідальний, сосна веймутова і чорна віком 150-200 років.
Рішенням 14 сесії скликання Федорівської сільської ради Шаргородського району №110 від 23.12.2008 "Про внесення змін щодо збільшення площі сільського парку" внесено зміни щодо збільшення площі сільського парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення, шляхом приєднання до нього лісового масиву площею 5,8 га, боліт - 1,0 га, під ставком - 0,6 га, під греблею - 0,1 га у єдине ціле.
07.05.2009 рішенням 16 сесії 5 скликання Федорівської сільської ради Шаргородського району "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" на території с. Федорівка Федорівської сільської ради Шаргородського району Шаргородського району Вінницької області, якою визначено площу 11,2102 га, в тому числі: під зеленими насадженнями загального користування - 9,5068 га, під водою - 0,6751.
Відповідно до Охоронного зобов`язання від 16.01.2013, виданого начальником Держуправління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, Федорівській сільській раді Шаргородського району передано для забезпечення режиму охорони та збереження парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк", загальною площею 4,3 га.
Наказом Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області № 40 «ОД» від 02.04.2013 затверджено Положення про парк-пам`ятку садового-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк", відповідно до п.п. 1.1 якого встановлено, що парк-пам`ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" (парк-пам`ятка) був створений у відповідності з рішенням облвиконкому від 29.08.1984 №371.
Парк-пам`ятка загальною площею 4,3 га розташований на території с. Федорівка Шаргородського району і знаходиться в користуванні Федорівської сільської ради (користувач) (п. 1.2 Положення).
Парк-пам`ятка входить до кладу природно-заповідного фонду України, охороняється національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання (п. 1.3 Положення).
Парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва створено з метою охорони ландшафтного парку, створеного в 2-ій половині 19 ст. В парку зростає 60 видів дерев і чагарників місцевих порід, а також інтродуковані: тис ягідний, ялина срібляста, дуб пірамідальний, сосна веймутова і чорна віком 150-200 років (п. 2.1 Положення).
Територія, якій надано статус парк у-пам`ятки, не вилучається з користування землекористувача, який здійснює в його межах свою діяльність згідно з цим Положенням.
Землекористувач на території парк у-пам`ятки в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України", іншими законодавчими і нормативно-правовими актами та цим Положенням, забезпечує і несе відповідальність за належний стан та додержання встановленого режиму території Пам`ятка природи (п.п. 1.4, 1.5 Положення).
Межі парку-пам`ятки встановлюються, в натурі, оформляються відповідним знаками та інформаційними матеріалами, наносяться на планово-картографічні матеріали територіальних органів Держземагентства та землекористувача, відображаються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма №6-зем) та землевпорядній документації, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій (п. 1.6 Положення).
Рішенням Мурафської сільської ради №24 від 10.12.2020 розпочато процедуру реорганізації Федорівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області шляхом приєднання до Мурафської сільської ради. Визначено, що Мурафська сілська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Федорівської сільської ради.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15.05.2024 №0-2-0.6-4350/2-24 у Державному фонді документації із землеустрою на місцевому рівні наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" на території с. Федорівка Федорівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Також зазначено, що державний акт на право постійного користування на дану земельну ділянку не виготовлявся.
Відповідно до листа відповідача від 10.05.2024 № 06-07371 сільською радою не вживалися заходи щодо винесення меж в натурі (на місцевості) по об`єкту природно-заповідного фонду - парку-пам`ятки садово-паркового мистецтво місцевого значення "Федорівський парк".
За інформацією Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької ОВА від 14.05.2024 №01-15-08/1667 проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" до Управління для погодження не надходив.
З листа відповідача від 28.10.2024 № 06-07-942 установлено, що ним подано клопотання до Управління розвитку територій інфраструктури Вінницької ОВА щодо переоформлення Положення та охоронного зобов`язання на об`єкт природно-заповідного фонду, а саме парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" у зв`язку зі зміною адміністративно-територіального устрою. Також вказано, що земельна ділянка не внесена до державного земельного кадастру, при наявності коштів буде проведена її інвентаризація та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.10.2024 №0-2-0.6-9416/2-24 інформація стосовно встановлення меж в натурі на місцевості парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" відсутня.
Таким чином, Жмеринською окружною прокуратурою в процесі своєї діяльності встановлено, що відповідач не вживає заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру інформації про межі вказаного парку, що, в свою чергу, унеможливлює його належне використання та зберігання, створює ризики використання території парку не за цільовим призначенням.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт затвердження та навіть передання цієї документації до ГУ Держгеокадастру не є завершенням процедури внесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру (ДЗК). 
Законодавством передбачено, що саме орган місцевого самоврядування ініціює винесення меж в натурі (на місцевості) та оформлення землевпорядної документації, яка є підставою для внесення даних до ДЗК.
Таким чином, відсутність внесення до ДЗК – наслідок бездіяльності саме органу місцевого самоврядування, а не реєстратора.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із ст. 5 Закону Закону України від 25.06.1991 № 1264-ХІІ "Про охорону навколишнього природного середовища" (Закон № 1264-ХІІ) державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.
Пунктом "і" ч. 1 ст. 19 Закону № 1264-ХІІ передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.
Згідно із ч. 2 ст. 61 Закону № 1264-ХІІ до складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 Земельного кодексу України (ЗК України) суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Згідно із пунктом "в" ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Пунктами "д", "к" ч. 1 ст. 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Відповідно до ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Стаття 44 ЗК України передбачає, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Згідно із ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ч. 7 ст. 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Згідно із ч. 8 ст. 79 ЗК України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Частина 4 статті 7 Закону України № 2456-ХІІ від 16.06.1992"Про природно-заповідний фонд України" (Закон № 2456-ХІІ) передбачає, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону № 2456-ХІІ власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження
Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 2456-ХІІ органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.
Згідно із ст. 1 Закону України № 858-IV від 22.05.2003 "Про землеустрій" (Закон № 858-IV) під проектом землеустрою розуміють сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки – використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Статтею 2 Закону № 858-IV передбачено, що землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Відповідно до ст. 19 Закону № 858-IV до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.
Згідно із ст. 20 Закону № 858-IV землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Відповідно до ст. 22 Закону № 858-IV підставою для здійснення землеустрою є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
Згідно зі статтею 25 Закону № 858-IV одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
За приписами статті 47 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; проведення науково-дослідних робіт; встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно - заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій. Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
У спростування позовних вимог відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах його обов`язки було виконано ще у 2009 році, коли затверджено технічну документацію.
Однак, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, сам факт затвердження та навіть передання цієї документації до ГУ Держгеокадастру не є завершенням процедури внесення земельної ділянки до ДЗК.
Законодавством передбачено, що саме орган місцевого самоврядування ініціює винесення меж в натурі (на місцевості) та оформлення землевпорядної документації, яка є підставою для внесення даних до ДЗК.
Так, згідно із п. 1.6 Положення про парк-пам`ятку садового-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" межі мають бути: встановлені в натурі, оформлені відповідними знаками, нанесені на планово-картографічні матеріали, відображені у формі №6-зем. 
Однак, такі дії сільською радою не були виконані.
Відповідач не заперечує вказаної обставини, при цьому стверджує, що не несе відповідальності за невнесення відомостей до ДЗК, оскільки це виключна компетенція державного кадастрового реєстратора. 
Але для цього реєстратору необхідно подати повний пакет документів, зокрема: проект землеустрою/технічну документацію, акт встановлення меж на місцевості, кадастровий план тощо. При цьому відповідач сам визнає, що винесення меж на місцевості не проводилося, а згідно інформації від Управління розвитку територій та інфраструктури ОВА від 14.05.2024 проект землеустрою не надходив до погодження.
Отже, відсутність внесення до ДЗК це наслідок бездіяльності саме органу місцевого самоврядування, а не реєстратора.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача про відсутність негативних наслідків або ризиків, адже законодавство не ставить обов`язок діяти у сфері охорони довкілля в залежність від вже заподіяної шкоди. Достатньо встановити, що передбачені законом дії не були вчинені, хоча були необхідними, можливими і перебували у межах компетенції органу влади.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про допущення відповідачем протиправної бездіяльності у межах спірних правовідносин, а з метою забезпечення дотримання режиму охорони та збереження об`єкта природно-заповідного фонду необхідно зобов`язати відповідача відповідно до чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Сушко О.О.