ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року справа №200/7256/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г. суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 р. у справі №200/7256/25 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення сум та зобов`язання вчинити певні дії,- 

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання надміру виплачених сум пенсій в розмірі 39439,50 гривень;
- зобов`язати припинити незаконні відрахування в розмірі 20% пенсії щомісячно;
- стягнути незаконно відраховані з червня 2025 року суми з нарахованої пенсії;
- зобов`язати прийняти рішення в порядку ст. 65 Закону України № 2262-ХІІ;
- зобов`язати принести вибачення за нанесену незаконними діями, через незаконне рішення від 27.05.2025 року № 20225/03-16/143, моральну та матеріальну шкоду ветерану, особі з інвалідністю внаслідок війни;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань моральної шкоди у розмірі 350000,00 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 39439,50 гривень.
Визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 34210/03-16/155 від 22.08.2025 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 20742,12 гривень.
Стягнено з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно відраховані з червня 2025 року суми з нарахованої пенсії в розмірі 18697 (вісімнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 38 копійок.
В решті позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно наказів від 23 березня 2022 року №85 та від 27 серпня 2023 року № 239 про зарахування на службу та інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стало відомо, що позивач працевлаштувався з червня 2022 року.
Разом з тим, позивач повністю усвідомлюючи свої дії та свідомо ігноруючи положення статті 60 Закону №2262 не повідомив органи Пенсійного фонду про факт працевлаштування в наслідок чого утворилась переплата пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року в розмірі 39439,50 грн.
На підставі рішення № 20225/03-16/143 від 27 травня 2025 року, прийнятого Головним управлінням, переплата утримувалась в розмірі 20% пенсії, починаючи з 01 липня 2025 року по 31 серпня 2025 року (утримана сума складає 9291,72 грн).
12 серпня 2025 року відповідно до наданих документів позивачу була повторно встановлена надбавка на непрацездатних членів сім`ї до пенсії по інвалідності, відповідно до пункту «а» статті 24 Закону №2262 з 01 листопада 2024 року (нарахована сума доплати за період з 01.11.2024 по 31.08.2025 складає 9405,66 грн). Враховуючи означене, залишок переплати пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 жовтня 2024 року становить 20742,12 грн. (39439,50 грн - 9291,72 грн - 9405,66 грн = 20742,12).
На підставі рішення №34210/03-16/155 від 22 серпня 2025 року, прийнятого Головним управлінням, залишок переплати утримується в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01 вересня 2025 року до повного погашення. При цьому, Головне управління зазначає, що позивач після звільнення зі служби (листопад 2024 року) мав достатньо часу для вжиття заходів спрямованих на виконання вимог статті 60 Закону №2262, разом з тим, не повідомив органи Пенсійного фонду про факт працевлаштування, що фактично є зловживанням з боку пенсіонера.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 позивач з 30.06.2016 року по 28.05.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Позивач продовжив військову службу, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_2 від 12.09.2024 року про участь ОСОБА_1 у бойових діях у період з 23.03.2022 року по 08.10.2024 року, оскільки позивач був призваний за мобілізацією до лав ЗСУ з 23.03.2022 року.
Під час проходження військової служби 22.07.2021 року позивача визнано інвалідом 3 групи внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини з переоглядом в серпні 2022 року, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК м. Маріуполя серії 12ААБ № 845411.
На підставі наведеного, позивачу з 10.08.2021 року призначено пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю внаслідок війни, обчислену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Листом від 26.06.2025 №0500-0203-8/63738, відповідач повідомив, що відповідно до ст.16 та ст.24 Закону №2262 до пенсії, призначається надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Згідно з наказів від 23.03.2022 №85 та від 27.08.2023 №239 про зарахування на службу та інформації з реєстра застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стало відомо що позивач працевлаштувався з червня 2022 року, в наслідок чого утворилась переплата пенсії за період з 01.06.2022 по 31.05.2025 в розмірі 39439,50 грн.
З усіх видів стягнень може бути відраховано не більше як 20 відсотків пенсії, згідно ст.50 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025, прийнятого Головним управлінням, у разі ненадходження від пенсіонера коштів переплата буде утримуватися в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.07.2025 до повного погашення.
Відповідно до рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 22.08.2025 №34210/03-16/155, за справою № 0501020669 пенсіонера Міноборони ОСОБА_1 , який одержує пенсію по інвалідності, за період з 01.06.2022 по 31.10.2024 утворилася переплата пенсії в розмірі 20742.12 грн.
Спірні правовідносини стосуються правомірності утримання надміру виплачених сум пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 pоку (далі - Закон №2262-XII).
При вирішенні справи суд виходить з наступного. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Статтею 2 Закону №2262-XII, яка визначає умови пенсійного забезпечення, передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.
Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.
Умови призначення пенсій по інвалідності унормовані статтею 18 Закону №2262-XII.
Відповідно до статті 18 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Статтею 19 Закону №2262-XII визначено, що групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.
Згідно зі статтею 20 Закону №2262-XII залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, поділяються на такі категорії:
а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.
Відповідно до статті 21 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:
а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);
б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
Згідно зі статтею 26 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.
В разі визнання пенсіонера, який не досяг пенсійного віку, працездатним пенсія виплачується йому до кінця місяця, в якому його визнано працездатним, але не довше ніж до дня, по який встановлено інвалідність.
Відповідно до статті 27 Закону №2262-XII із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. Якщо при цьому у особи з інвалідністю внаслідок війни здоров`я погіршується у зв`язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу з 10.08.2021 року призначено пенсію, як особі з інвалідністю внаслідок війни, обчислену відповідно до Закону №2262-XII.
Водночас, з 23.03.2022 року позивач був призваний до лав ЗСУ за мобілізацією.
Крім того, відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 та статті 24 Закону №2262-XII, до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців, зокрема нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому позивачу була встановлено надбавка на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 60 Закону №2262-XII передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.
В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.
Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.
За приписами статті 59 Закону №2262-XII відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695, затверджено Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення. Цей Порядок визначає механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення.
Згідно з абзацом 3 пункту 2 цього Порядку переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).
Згідно з частиною 1 статті 1212, частиною 1 статті 1215 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Системний аналіз зазначених вище положень актів законодавства дозволяє стверджувати, що обов`язковою умовою стягнення/утримання за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України надміру виплачених пенсій з пенсіонера є допущення зловживань з його боку.

Щодо доводів апелянта, що позивач ігноруючи положення статті 60 Закону №2262 не повідомив органи Пенсійного фонду про факт працевлаштування в наслідок чого утворилась переплата пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року в розмірі 39439,50 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до спірного рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій, підставою для його прийняття відповідачем стало працевлаштування позивача на військовій службі та неповідомлення про це пенсійного органу.
Частиною 1 ст. 21 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб і персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застраховані особи.
Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону №1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, до якої заносяться особові дані, страховий стаж, заробітна плата, сума сплачених страхових внесків, виплата пенсій за рахунок коштів пенсійного фонду та ін.
Таким чином, органи Пенсійного фонду повинні вести деталізований облік відомостей про кожну застраховану особу.
Оскільки органи Пенсійного фонду ведуть персоніфікований облік всіх застрахованих, а відтак працевлаштованих осіб, тому у відповідача наявна інформація про факт працевлаштування позивача, що виключає зловживання з боку останнього в частині не повідомлення про своє місце роботи.
Аналогічна правова позиція у тотожних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі №639/9467/16-а.
Колегія суддів також враховує, що позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України.
Загальновідомим є факт того, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави Законом України № 2105-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію», яка була неодноразово продовжена.
За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Таким чином, призов на військову службу позивача обумовлений введенням воєнного стану в країні, а тому, з об`єктивних причин, не може жодним чином свідчити про умисел позивача на отримання пенсії без законних для цього підстав, а тим більше, для висновку про працевлаштування позивача та приховування вказаного факту з метою заволодіння коштами пенсійного фонду України.
Отже, позивач проходив військову службу в особливий період (оголошено воєнний стан та мобілізацію на підставі Указів Президента України, які введені в дію постановами Верховної Ради України), а пенсійному органу було відомо про цю обставину з форми ОК-5.
Таким чином, суд вважає помилковими висновки ГУ ПФУ в Донецькій області про те, що ОСОБА_1 не мав права на отримання пенсії по інвалідності (надбавки на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) у період проходження військової служби під час воєнного стану та мобілізації та повинен повернути переплату, що утворилася за цей період, оскільки судом не встановлено зловживань з боку позивача, а також працевлаштування, як зазначив відповідач, та мобілізація під час воєнного стану не є тотожними поняттями.
Зважаючи на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами та з урахуванням того, що в статті 50 Закону № 1058-IV визначений вичерпний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсій, яких у ході розгляду справи встановлено не було, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 39439,50 гривень.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 р. у справі №200/7256/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 р. у справі №200/7256/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв