СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків Справа №917/920/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Слободін М.М.
секретар судового засідання Гаркуша О.Л.
за участю представників сторін:
позивача — Єфременко О.О. (поза межами приміщення суду) - довіреність №15/12-2025/57п від 15.12.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №6537/10 від 28.02.2025
відповідача — Рудницька Ю.О. (поза межами приміщення суду) - довіреність №29-14/9 від 02.01.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2006 від 23.01.2018
третьої особи ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдин" — не з`явився
третьої особи Полтавська обласна рада — не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (вх.№2852П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025
у справі №917/920/25 (суддя Мацко О.С., повне рішення складено 16.12.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго”, м. Полтава,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдин", м.Київ,
2. Полтавська обласна рада, м. Полтава,
про стягнення 79.180.167,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, Полтавська обласна рада) - про стягнення заборгованості за поставлений природний газ у червні-липні 2024р., а саме: основний борг у сумі 64.254.552,06 грн; 3% річних 1.030.200,39 грн; пеня 8.480.148,64 грн; інфляційні втрати 5.415.266,08 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати поставленого природного газу на умовах публічного договору постачання природного газу постачальником “останньої надії”, типову форму якого затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.
В свою чергу в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач просить зменшити розмір стягуваних з нього пені, інфляційних та 3% річних до 0,00 грн (згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст.233 ГК України), виходячи з того, що, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» внаслідок тимчасового перебування на його балансі окремого майна ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», а також через раніше напрацьовані борги ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (третьою особою) в сумі 354.448.466,24 грн, до яких він не має жодного відношення, стало "борговим заручником". При цьому відповідач звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено можливості включення до витрат підприємства при розрахунку заборгованості з різниці в тарифах обсягів природного газу, придбаних у постачальника останньої надії ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за період з квітня по вересень 2024 року, за фактичною ціною придбання. Відповідач вказує, що фінансовий збиток ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за січень-квітень 2025 року склав 234.299.204,96 грн, тому вважає, що обсяг відповідальності є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, яке фактично вчинене не з вини підприємства.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” (36008, м. Полтава, вул. Польська, 2а, код ЄДРПОУ 03338030) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код ЄДРПОУ 40121452) основний борг у сумі 64.254.552,06 грн, пеню в розмірі 1.696.029,73 грн, 3% річних у сумі 1.030.200,39 грн, інфляційні втрати у сумі 5.415.266,08 грн, судовий збір у сумі 847.840,00 грн, в іншій частині позову - відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі №917/920/25 у частині відмови у задоволенні позову ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” щодо стягнення: 6.784.118,91 грн – пені, та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” щодо стягнення: 6.784.118,91 грн – пені, у стягненні яких було відмовлено, – задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 81.409,44 грн просить покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України;
- господарський суд помилково зменшив розмір пені на 80% без належного обґрунтування підстав та критеріїв такого зменшення;
- на думку апелянта, суд першої інстанції не встановив та не навів виняткових обставин, які б об`єктивно виправдовували настільки значне зменшення неустойки, суд не розкрив логіку визначення саме такого розміру зменшення пені;
- господарський суд не надав належної оцінки доводам позивача та не відповів на істотні аргументи сторони у рішенні;
- на думку апелянта, заявлена до стягнення пеня є співмірною сумі основного боргу та наслідкам порушення зобов`язання, не є надмірною та не створює для відповідача непомірного тягаря;
- суд першої інстанції безпідставно врахував обставини господарської діяльності відповідача, які не можуть впливати на обсяг відповідальності за порушення договірних зобов`язань;
- апелянт вважає, що зменшення пені на 80% фактично нівелює її правову природу як заходу відповідальності, а суд не забезпечив баланс інтересів сторін, оскільки не врахував інтереси кредитора;
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.012026 витребувано матеріали справи №917/920/25 з Господарського суду Полтавської області. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі №917/920/25 до надходження матеріалів справи.
19.01.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/920/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 апеляційну скаргу позивача залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору у відповідному розмірі.
Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30.03.2026) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”; встановлено строк до 02.03.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи до 02.03.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Призначено розгляд справи на 07.04.2025. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.
27.02.2026 через підсистему “Електроний суд” на адресу Східного апеляційного господарського суду від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго”, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач повністю підтримує рішення суду першої інстанції у даній справі та вважає його законним і обгрунтованим, а апеляційну скаргу позивача – безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Аргументуючи свою позицію по справі, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта – безпідставними. Відповідач посилається на те, що суд першої інстанції правомірно застосував частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оцінив надані сторонами докази у їх сукупності та, з урахуванням конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені. При цьому відповідач наголошує, що визначення розміру неустойки, до якого вона підлягає зменшенню, належить до дискреційних повноважень суду, а відсутність у законодавстві чітких меж такого зменшення зумовлює необхідність індивідуальної оцінки кожної справи. Відповідач також зазначає, що судом враховано обставини, пов`язані з передачею йому майна Кременчуцької ТЕЦ, виконанням функцій з постачання теплової енергії населенню, відсутністю можливості отримання природного газу за пільговою ціною, а також значною дебіторською та кредиторською заборгованістю, що у своїй сукупності об`єктивно вплинули на виникнення заборгованості. Крім того, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких реалізація судом права на зменшення неустойки не є втручанням у свободу договору, а також зазначає, що зменшення пені на 80% не нівелює її правову природу та відповідає принципам справедливості, добросовісності і розумності.
Треті особи не скористалися наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, та не подали відзивів на апеляційну скаргу. Крім того, їх повноважні представники у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їх участю не заявляли.
07.04.2026 в судове засідання з`явився представник позивача - Єфременко О.О., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення в частині зменшення розміру пені, а також представник відповідача - Рудницька Ю.О., яка підтримала правову позицію наведену у відзиві на апеляційну скаргу, просила рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі №917/920/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, явка їх представників у судове засідання не визнавалась обов`язковою, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд заяви за відсутності третіх осіб в даному судовому засіданні.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природно газу на території України.
За результатами державного конкурсу та відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.
Згідно з пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
Згідно Переліку споживачів, що не належать до категорії побутових споживачів та виконують життєво важливі функції для забезпечення продовольчої безпеки держави (молочна галузь) затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.09.2022 №654 (у редакції наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24.10.2022 №821) встановлено перелік споживачів, що не належать до категорії побутових споживачів та виконують життєво важливі функції для забезпечення продовольчої безпеки держави (молочна галузь). Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” входить до цього Переліку.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі – Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі – оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.06.2024 по 30.06.2024; з 01.07.2024 по 30.07.2024 автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», а спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується поданими позивачем доказами, а саме:
- листом оператора ГТС від 17.03.2025 № ТОВВИХ-25-4302 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ0000XAK0U00A;
- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Ф-10);
- відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС- кодом 56XQ0000XAK0U00A (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету Позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).
Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, обставини, пов`язані з правовідносинами сторін щодо постачання природного газу, вже були предметом судового розгляду у справі №910/9976/24. Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 та Верховного Суду від 29.04.2025, відмовлено у задоволенні позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» щодо оскарження дій останнього, пов`язаних із виключенням позивача з реєстру споживачів та невключенням до такого реєстру. При цьому судами у зазначеній справі встановлено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» не є постачальником «останньої надії» у розумінні Закону України «Про ринок природного газу», а договір постачання природного газу між цим товариством та відповідачем припинив свою дію з 31.03.2024. Також враховано, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» брало участь у розгляді зазначеної справи як третя особа на стороні відповідача. Наведені обставини були покладені судом першої інстанції в основу висновку про безпідставність відповідних доводів відповідача.
Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених п. 3 розділу VI цих Правил, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання та вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» був затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.
В даному випадку судами досліджено Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», відповідно до умов якого постачальником є позивач.
Крім того, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пункт 4.2 Типового договору).
Отже, обсяг природного газу, використаний відповідачем у спірному періоді та внесений в алокацію позивача як постачальника «останньої надії» ТОВ (ЕІС-код 56Х930000008780В), становить з 01.06.2024 по 30.06.2024 — 1.240.595,00 тис.куб.м. на суму 32.014.966,43 грн; з 01.07.2024 по 30.07.2024 — 1.293.819,00 тис.куб.м. на суму 32.239.585,63 грн.
Позивач здійснив нарахування вартості спожитого відповідачем (Споживачем) природного газу на підставі відповідних даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримані в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.
Відповідно до пункту 4.1 Типового договору, постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання.
З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції Постанови КМУ №1102).
Ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price, відповідний витяг Архіву ціни газу ПОН для непобутових споживачів, які діяли у спірному періоді, доданий до позовної заяви у вигляді роздруківки.
Відповідно до пункту 4.3 Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).
Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4 Типового договору, яким передбачено, що Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Позивачем направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу та акти приймання-передачі газу за спірний період та Акти приймання-передачі природного газу, однак відповідачем такі рахунки оплачені не були (що не заперечується відповідачем).
Вартість поставленого позивачем як постачальником «останньої надії» та використаного відповідачем природного газу у спірному періоді визначена позивачем та становить 64.254.552,06 грн, що відповідачем також не заперечується.
Враховуючи невиконання відповідачем обов`язку з оплати спожитого природного газу, у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 64.254.552,06 грн. На виконання пункту 4.4 Типового договору позивачем направлялися на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки сплачені не були, що і стало підставою для звернення ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з відповідним позовом до господарського суду. Крім суми основного боргу, позивач просив суд стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 8.480.148,64 грн пені, 5.415.266,08 грн інфляційних втрат та 1.030.200,39 грн 3% річних.
Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що між сторонами виникли договірні правовідносини з постачання природного газу постачальником «останньої надії», які відповідно до вимог законодавства виникають шляхом акцепту публічної оферти через фактичне споживання природного газу. Судом встановлено, що відповідач у спірний період був включений до реєстру споживачів постачальника «останньої надії», а обсяги спожитого ним природного газу визначені на підставі даних оператора газотранспортної системи та оператора газорозподільної системи. Факт поставки природного газу, його обсяг та вартість підтверджені належними та допустимими доказами, а обов`язок відповідача з оплати отриманого ресурсу передбачений умовами Типового договору та нормами чинного законодавства. Оскільки відповідач у встановлений строк оплату не здійснив, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми основного боргу, а також нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.
Водночас, у частині нарахованої пені, яка є предметом апеляційного оскарження, суд першої інстанції, керуючись частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення її розміру, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема пов`язаних із особливостями діяльності відповідача, виконанням ним функцій з постачання теплової енергії населенню, фінансовим станом підприємства та впливом об`єктивних факторів, що склалися в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим суд зменшив розмір пені на 80%.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням положень процесуального закону, предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі №917/920/25 виключно в частині визначення розміру пені, а саме - зменшення її на 80% та відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 6.784.118,91 грн пені. Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у зазначеній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у повному обсязі.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та, відповідно, не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.
Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін за первісним позовом, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у червні–липні 2024 року в розмірі 64.254.552,06 грн за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії», а також нарахованих позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням відповідачем строків розрахунків за отриманий природний газ.
За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору. Відповідно до статей 509, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає належному виконанню відповідно до умов договору, а кредитор має право вимагати його виконання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), а у разі встановлення строку виконання зобов`язання воно підлягає виконанню у такий строк (частина 1 статті 530 ЦК України).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач у спірний період споживав природний газ як споживач постачальника «останньої надії», був включений до відповідного реєстру споживачів, а обсяги спожитого природного газу визначені на підставі даних оператора газотранспортної системи та оператора газорозподільної системи. Вартість поставленого природного газу за червень–липень 2024 року становить 64.254.552,06 грн, що відповідачем не заперечується.
Відповідно до умов Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживач зобов`язаний здійснити оплату отриманого природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання. Однак у встановлені строки відповідач свої зобов`язання щодо оплати виконані не були, що зумовило виникнення заборгованості та стало підставою для звернення позивача до суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення основного боргу в розмірі 64.254.552,06 грн. Крім того, суд першої інстанції перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних та інфляційних та здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині і з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Отже, з урахуванням доводів апеляційної скарги та меж апеляційного перегляду, колегія суддів виходить із того, що висновки суду першої інстанції щодо наявності між сторонами договірних правовідносин, факту поставки природного газу, його обсягу та вартості, а також наявності заборгованості у розмірі 64.254.552,06 грн, як і правомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних, є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства і не заперечуються сторонами.
Надалі перевірці суду апеляційної інстанції підлягає питання правильності застосування судом першої інстанції положень ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені та обґрунтованості визначення саме такого розміру її зменшення.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
За змістом статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, інфляційні втрати та 3% річних є передбаченими законом наслідками прострочення виконання саме грошового зобов`язання.
Водночас частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічно стаття 233 Господарського кодексу України передбачає право суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо вони є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора; при цьому судом повинно бути взято до уваги, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Таким чином, зменшення неустойки є саме правом суду, а не його обов`язком. Реалізація цього права не є автоматичною, а залежить від встановлення у кожному конкретному випадку сукупності обставин, які свідчать про наявність підстав для такого зменшення. При вирішенні цього питання суд має виходити з характеру допущеного порушення, наслідків прострочення, співвідношення розміру санкцій і можливих наслідків порушення, а також із необхідності дотримання розумного балансу між інтересами кредитора та боржника. Таке нормативне регулювання відмежовує передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення грошового зобов`язання від неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання і міри відповідальності, розмір якої у передбачених законом випадках може бути скоригований судом.
Також при застосуванні положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Верховного Суду.
Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначено, що неустойка як міра відповідальності має на меті, зокрема, стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та не може перетворюватися на джерело отримання кредитором невиправданих додаткових прибутків. При цьому суд, вирішуючи питання про зменшення неустойки, повинен забезпечити баланс інтересів сторін, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 звернула увагу, що застосування положень статті 551 ЦК України пов`язане із необхідністю оцінки співмірності розміру неустойки наслідкам порушення зобов`язання, а також врахування конкретних обставин справи, з метою недопущення як безпідставного збагачення кредитора, так і покладення на боржника надмірного та неспівмірного тягаря відповідальності.
Необхідно враховувати, що правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (подібний висновок міститься в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-Ц, ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2025 у cправі №922/444/24).
Таким чином, із наведених правових висновків Верховного Суду вбачається, що зменшення розміру неустойки є інструментом забезпечення балансу інтересів сторін у конкретних правовідносинах, а визначення її остаточного розміру належить до дискреційних повноважень суду, який має оцінити всі обставини справи у їх сукупності.
Застосовуючи наведені норми права та правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, колегія суддів враховує наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості поставленого природного газу мало місце, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування пені відповідно до умов Типового договору. Отже, саме по собі право позивача на стягнення неустойки є належним та не заперечується.
Водночас, вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції обґрунтовано врахував сукупність обставин, які мають істотне значення для справи, зокрема:
- виконання відповідачем функцій суб`єкта господарювання, що здійснює постачання теплової енергії населенню та об`єктам соціальної інфраструктури;
- обставини, пов`язані з передачею відповідачу цілісного майнового комплексу Кременчуцької ТЕЦ, пошкодженого внаслідок збройної агресії, та покладенням на нього обов`язків із забезпечення теплопостачання;
- відсутність у відповідача можливості отримання природного газу за пільговою ціною у зв`язку з наявністю заборгованості іншого суб`єкта господарювання;
- тарифне регулювання діяльності відповідача та обмеженість можливостей компенсації витрат за рахунок споживачів, переважну більшість яких становить населення;
- значний обсяг дебіторської заборгованості споживачів за надані послуги, що безпосередньо впливає на платоспроможність відповідача.
Наведені обставини свідчать про наявність об`єктивних факторів, які істотно вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання та не можуть бути зведені виключно до його недобросовісної поведінки.
Колегія суддів також враховує, що неустойка не є способом відшкодування збитків у прямому розумінні, а має стимулюючу та превентивну функцію, у зв`язку з чим її розмір має бути таким, що забезпечує відповідальність боржника, але не призводить до покладення на нього надмірного та неспівмірного тягаря.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру пені є обґрунтованим та таким, що відповідає приписам частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.
Щодо визначення саме розміру зменшення пені на 80%, колегія суддів зазначає, що законодавство не встановлює фіксованих критеріїв або формули такого зменшення, а відтак визначення конкретного розміру неустойки, який підлягає стягненню, належить до дискреційних повноважень суду та здійснюється з урахуванням усіх встановлених у справі обставин у їх сукупності.
Зменшення пені на 80% у даному випадку не свідчить про звільнення відповідача від відповідальності, оскільки частина неустойки підлягає стягненню, а відтак зберігається її стимулююча та превентивна функція. Водночас такий розмір зменшення забезпечує дотримання балансу інтересів сторін та враховує як інтереси кредитора у своєчасному отриманні коштів, так і об`єктивні умови діяльності відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача, то колегія суддів не приймає їх з огляду на таке.
Посилання апелянта на відсутність належного обґрунтування зменшення розміру пені на 80% є необґрунтованими, оскільки з аналізу рішення суду першої інстанції вбачається, що судом надано оцінку сукупності обставин справи, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, а також наведено мотиви, з яких суд дійшов висновку про необхідність зменшення неустойки.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не визначив критеріїв зменшення пені та не обґрунтував саме такий її розмір, колегія суддів відхиляє, оскільки чинне законодавство не містить імперативних вимог щодо встановлення математично визначених показників або формули розрахунку, за якою має визначатися розмір зменшення неустойки. Визначення такого розміру здійснюється судом з урахуванням обставин конкретної справи та належить до його дискреційних повноважень.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про співмірність заявленої до стягнення пені та відсутність підстав для її зменшення, оскільки співвідношення розміру неустойки до суми основного боргу не є єдиним критерієм для вирішення питання про її зменшення. Суд зобов`язаний враховувати й інші обставини, що мають істотне значення, у тому числі характер правовідносин сторін та наслідки застосування відповідальності.
Аргументи апелянта про те, що зменшення пені на 80% нівелює її правову природу як заходу відповідальності, також є безпідставними, оскільки частина неустойки підлягає стягненню, а отже, зберігається її стимулююча та превентивна функція. Сам по собі значний розмір зменшення не свідчить про звільнення боржника від відповідальності, якщо за результатами оцінки обставин справи такий розмір є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема в частині ненадання оцінки доводам позивача, колегія суддів також відхиляє, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом наведено мотиви прийнятого рішення та надано оцінку істотним обставинам справи, достатню для висновку про правомірність застосування права на зменшення неустойки.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що сам
З огляду на необхідність дотримання балансу інтересів сторін у спірних правовідносинах, з урахуванням обставин, пов`язаних із здійсненням відповідачем діяльності з постачання теплової енергії населенню та об`єктам соціальної інфраструктури; впливу воєнного стану та наслідків збройної агресії на господарську діяльність відповідача, зокрема у зв`язку з передачею йому майнового комплексу Кременчуцької ТЕЦ та покладенням відповідних функцій із забезпечення теплопостачання; відсутності у відповідача можливості отримання природного газу за пільговою ціною; значного обсягу дебіторської заборгованості споживачів, що впливає на його платоспроможність; а також беручи до уваги, що неустойка не має на меті безпідставне збагачення кредитора, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені.
З урахуванням наведених обставин, а також характеру допущеного порушення та необхідності забезпечення справедливого балансу інтересів сторін, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір пені із її зменшенням на 80% є обґрунтованим, відповідає принципам розумності, добросовісності та пропорційності і не призводить до звільнення відповідача від відповідальності, оскільки забезпечує як компенсаційну, так і превентивну функцію неустойки.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи. Відтак колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі №917/920/25 в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі №917/920/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 14.04.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков 

Суддя М.М. Слободін