ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/14178/24    Головуючий у І-й інстанціі :Рядча Т.І.
Номер провадження:22-ц/ 819/181/26      Доповідач: Воронцова Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя - доповідач) Воронцової Л.П.,
суддів: Майданіка В.В.,
Склярської І.В.,
секретаря Олійник К.О.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Бєла Євгенія Юріївна,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Наконечний Віталій Леонідович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Наконечний Віталій Леонідович на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року, ухвалене суддею Рядчою Т.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння, 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2024року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бєла Є.Ю., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу BMW Х5 2929, сірого кольору, 2011 р.в., vin НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "ДОКУМЕНТАВТО" № 8096/24/1/007884 02.07.2024 року, витребування у ОСОБА_2 на користь позивачки зазначеного транспортного засобу, скасування державної реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03 липня 2024 року та відновлення державної реєстрації зазначеного транспортного засобу за ОСОБА_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.01.2015 року, д.н.з. НОМЕР_4 , стягнення понесених судових витрат. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.02.2022 року ОСОБА_1 разом із чоловіком ОСОБА_3 та дітьми залишила територію міста Херсона, виїхавши на автомобілі чоловіка до м. Ужгорода, а належний їй транспортний засіб BMW X5, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 року випуску залишався у м. Херсоні. 06 жовтня 2022 року їй повідомили про те, що військові РФ забрали автомобіль із паркінгу. 
08.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального злочину, що підтверджується протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію. Відомості про вказаний злочин було внесено до ЄРДР за № 12022100020003393 09 жовтня 2022 року.
21 червня 2024 року позивачці стало відомо про те, що належний їй на праві власності транспортний засіб 07 вересня 2023 року було перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу у ТСЦ 5142 (65033 м. Одеса, вул. Аеропортівська, б. 27/1).
19.07.2024 рішенням слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області за клопотанням слідчого накладено арешт на автомобіль BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Відповідно листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях зазначено, що ТСЦ 0541 було здійснено наступну дію: 440 - перереєстрація при втраті свідоцтва про реєстрацію належного ОСОБА_1 автомобіля BMW Х5 2929 д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, 2011 р.в., vin НОМЕР_1 . ОСОБА_1 в цей час перебувала поза межами України, що підтверджується відомостями з паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , довіреностей на вчинення будь-яких дій відносно належного їй майна не видавала, що підтверджується повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей.
ТСЦ 0542 було здійснено наступні дії: 07.09.2023 року - 440 – перереєстрація при втраті свідоцтва про реєстрацію автомобіля BMW Х5 2929 д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, 2011 р.в., vin НОМЕР_1 . Надалі вказаний автомобіль 07.09.2023 перереєстрований за договором купівлі- продажу на ОСОБА_4 , з видачею нового номерного знаку НОМЕР_6 .
ТСЦ 4841 було перереєстровано 03.07.2024 автомобіль BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_6 (попередній д.н.з. НОМЕР_4 ), сірого кольору, 2011 р.в., vin НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу на ОСОБА_2 , з видачею нового номерного знаку НОМЕР_7 .
24.07.2024 року від т.в.о. слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Херсонській області Вітковської О.В. представнику ОСОБА_1 адвокату Бєлій Є.Ю. стало відомо про те, що 23 липня 2024 року транспортний засіб BMW Х5 2929 (попередній д.н.з. НОМЕР_4 ) теперішні д.н.з. НОМЕР_7 , сірого кольору, 2011 р.в., vin НОМЕР_1 було зупинено, вилучено у гр. ОСОБА_2 та переміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів, який розташований за адресою: Херсонська область, Херсонський район, с. Чорнобаївка, Миколаївське шосе, 5 км.
З урахуванням того, що транспортний засіб BMW Х5 2929 д.н.з. НОМЕР_4 , вибув з володіння законного власника ОСОБА_1 поза її волі, та реєстрація даного автомобіля здійснена за ОСОБА_2 без відповідної правової підстави (за недійсним договором комісії) просить задовольнити позов та вирішити питання розподілу судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб BMW Х5, об`єм двигуна 2929, сірого кольору, 2011 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , в іншій частині позову – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5195,44 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд вважав, що спірний автомобіль вибув із володіння позивачки поза її волі на підставі правочину, що не був вчинений, а тому майно підлягає витребуванню.
В той же час, відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "ДОКУМЕНТАВТО", оскільки він був вчинений без відповідної правової підстави після реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_4 по неукладеному правочину. Враховуючи, що саме до повноважень територіальних сервісних центрів, які входять до системи МВС, відносяться функції з державної реєстрації транспортних засобів, ОСОБА_2 не може бути відповідачем за зазначеними вимогами, судове рішення про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння є підставою для подальшої зміни реєстрації.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Наконечний В. Л. подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, оскільки суд допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які вважав встановленими (порушено ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81, п. 2 ч. 1 ст. 379 ЦПК України); невідповідність висновків обставинам справи (порушено ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81, п. 2 ч. 1 ст. 379 ЦПК України); порушив норми матеріального права – ст. 11, ч. 3 ст. 16, ст. 204, ч. 1 ст. 328, ч.ч. 1, 4 ст. 334, 387, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, та процесуального права - ч. 7 ст. 93, п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що :
1) на підставі лише наявності у позивачки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, без надання договору або іншого правочину набуття ТЗ, суд визначив, що право власності першої презюмується. На переконання відповідача, дата та підстави набуття права власності позивачкою на ТЗ не доведені належними і допустимими доказами;
2) незважаючи на наявність у справі договору комісії, за яким позивачка надала згоду на відчуження ТЗ, за яким воно зрештою було відчужено, суд зазначив, що ОСОБА_1 перебувала поза межами України, тому не могла особисто підписувати зазначений правочин.
На переконання відповідача перебування позивачки за кордоном не підтверджено належними і допустимими доказами та, навіть, перебування ОСОБА_1 поза межами України не позбавляє її можливості підписати договір комісії і передати його в Україну. Тому, не укладення договору комісії позивачкою не підтверджено належними і допустимими доказами.
3)суд помилково вирішив, що можливо витребувати у відповідача ТЗ, яким він як на момент подання позовної заяви так і винесення рішення не володів;
4) суд не надав оцінку критерію "пропорційності" щодо втручання в право власності відповідача, який є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни і потребує постійного лікування, є переселенцем та придбав ТЗ 02.07.2024, яке не перебувало в розшуку, внаслідок: порушення службової дисципліни працівниками Дарницького управління поліції м. Києва під час прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення; а також внесення 12.07.2024 посадовою особою СІП Каховського РВП ГУНП в Херсонській області відомостей про розшук ТЗ до інформаційної підсистеми "Гарпун" з помилковим номером кузова/шасі.
Відповідач не повинен нести ризики помилки державного органу, більше того, помилки не можуть виправлятися за рахунок особи, якої вони не стосуються.
Просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2025 у справі № 766/14178/24 скасувати частково в частині витребування майна з чужого незаконного володіння і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
В іншій частині рішення суду залишити без змін, змінити розподіл судових витрат, які понесені в суді першої інстанції, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які понесені в суді апеляційної інстанції, докази на підтвердження чких будуть надані в установдений процесуальним законом строк. 
Рішення суду переглядається у частині задоволених позовних вимог – витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння.
Позиція інших учасниківсправи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бєла Є.Ю. зазначає про безпідставність її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 визначено склад колегії суддів : суддя-доповідач ОСОБА_5 , члени колегії судді Майданік В.В., Склярська І.В.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 22.12.2025 здійснено заміну судді-доповідача Кутурланової О.В. , у зв`язку із виходом у відставку, на суддю Воронцову Л.П.
Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 14.01.2026 справу призначено до судового розгляду на 16.02.2026.
Фактичні обставини справи
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_3 30.08.2008 року.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 від 23.01.2015, оригінал якого знаходиться у позивачки, автомобіль марки BMW Х5, об`єм двигуна 2929, сірого кольору, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , належить ОСОБА_1 на праві власності, з правом користування ОСОБА_3 . 
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення чи іншу подію від 08 жовтня 2022 року № 50578, зареєстровану працівником Дарницького УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_1 звернулася із заявою про вчинення кримінального злочину. 
09 жовтня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР за № 12022100020003393 про те, що під час повномасштабного вторгнення зс рф і військових формувань рф на територію України та тимчасової окупації м.Херсона 06.10.2022 невстановлені військовослужбовці зс рф, знаходячись на території підземного паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 незаконно заволоділи автомобілем марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_4 , vin НОМЕР_1 , що належить заявниці.
Того ж дня (09.10.2022) ОСОБА_1 допитана слідчим СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві в якості потерпілої за обставинами поданої нею заяви про викрадення автомобіля.
12 липня 2024 року внесено інформацію до ІП "Гарпун" про розшук транспортного засобу.
19 липня 2024року рішенням слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області за клопотанням слідчого накладено арешт на автомобіль BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Згідно Акту від 23.07.2025 оглянуто та затримано автомобіль марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_7 , vin НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду від 14.08.2024 зобов`язано слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, передати транспортний засіб автомобіль BMW Х5, 2011 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_1 .
Із матеріалів кримінального провадження №12022162510000417 від 14.04.2022 за ч.1 ст.438 КК України ( копій документів), витребуваних судом першої інстанції, вбачається:
відповідно до заяви від імені ОСОБА_1 , проживаючої в м.Скадовськ, від 14.07.2023, поданої до адміністратора ТСЦ №0541 Юлії Мосьондз, ОСОБА_1 втратила свідоцтво про реєстрацію ТЗ БМВ Х5 при невідомих їй обставинах та просить видати його дублікат.
ТСЦ 0541 здійснено реєстраційну дію 440 – перереєстрація при втраті свідоцтва про реєстрацію, належного ОСОБА_1 автомобіля BMW Х5 2929, д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, 2011 р.в., vin НОМЕР_1 , замість свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видано свідоцтво НОМЕР_10 .
відповідно до договору комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023 ТОВ "Юнікарс" зобов`язалося за дорученням ОСОБА_1 вчинити договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 .
Зі змісту договору купівлі-продажу №7718/23/004367 від 07.09.2023 вбачається, що ТОВ "Юнікарс" на підставі договору комісії, укладеного із ОСОБА_1 , зобов`язався передати транспортний засіб BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 , у власність покупцеві – ОСОБА_4 .
Відповідно до договору комісії № 8096/24/1/007884 від 01.07.2024 ТОВ "Документавто", в особі Бояновського А.П., який діяв на підставі довіреності НТВ 626551 від 14.03.2024, зобов`язалося за дорученням ОСОБА_4 вчинити договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_6 .
За змістом договору купівлі-продажу №8096/24/1/007884 від 02.07.2024 ТОВ "Документавто" на підставі договору комісії, укладеного із ОСОБА_4 , зобов`язлося передати транспортний засіб BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_6 , у власність покупцеві – ОСОБА_2 .
Як вбачається з наданих позивачем суду копій закордонного паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_5 наявні відмітки про в`їзд/виїзд ОСОБА_1 у Польщу та Словенію, відсутні відомості про в`їзд позивачки протягом 2022 -2023 років на територію України. 
Витягом № 53318690 від 24.07.2024 з Єдиного реєстру довіреностей підтверджено відсутність повноважень від імені ОСОБА_1 третім особам на вчинення дій щодо належного їй майна після 2016 року.
2. Мотивувальна частина
Позиція суду апеляційної інстанції
В судове засідання учасники справи, які не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає її розгляду в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах, визначених статтею 367 ЦПК України колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частин першої - третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.
За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Розглядаючи спір щодо витребування такого майна, суд повинен мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спору про витребування майна має установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею, внаслідок злочинних дій.
Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.
Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Отже , правове значення мають обставини переходу права власності на спірний автомобіль від позивача за першим правочином його відчуження - договором купівлі – продажу вказаного транспортного засобу №7718/23/004367 від 07.09.2023 здійсненого на підставі договору комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023. 
У силу вимог змагальності цивільного судочинства саме позивач повинен довести вибуття майна із його володіння поза його волею.
На підтвердження того, що належний позивачці автомобіль вибув із її володіння поза її волею ОСОБА_1 посилається на : витяг із ЄРДРС №12022100020003393, до якого на підставі поданої нею заяви 09 жовтня 2022 року внесено відомості про незаконне заволодіння 06.10.2022 невстановленими військовослужбовцями рф автомобілем марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_4 , vin НОМЕР_1 ; відомості закордонного паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_5 про те, що під час перереєстрації транспортного засобу 14.07.2023 у зв`язку із втратою реєстраційного свідоцтва та укладання договору комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023 вона перебувала за межами України; Витяг №53318690 від 24.07.2024 з Єдиного реєстру довіреностей про відсутність повноважень від імені ОСОБА_1 третім особам на вчинення дій щодо належного їй майна.
Проте зазначені позивачем докази, на думку колегії суддів, не спростовують беззаперечно факту укладання нею договору комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023, за змістом якого ТОВ "Юнікарс" зобов`язалося за дорученням ОСОБА_1 вчинити договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 та укладеного на його підставі договору купівлі-продажу №7718/23/004367 від 07.09.2023, відповідно до змісту якого ТОВ "Юнікарс" на підставі договору комісії, укладеного із ОСОБА_1 , зобов`язалося передати транспортний засіб BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 , у власність покупцеві – ОСОБА_4 .
У наданій позивачкою суду копії закордонного паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_5 відсутні відомості про перебування останньої в Україні 08-09.10.2022, проте сама позивач зазначає у позовній заяві і це підтверджується матеріалами кримінального провадження № 12022100020003393, що ОСОБА_1 08.10.2022 особисто звернулася із усною заявою до Дарницького УП ГУНП у м. Києві про викрадення належного їй автомобіля, вчинивши особистий підпис у прийнятій від неї за встановленою формою заяві, вказавши місце проживання конкретну адресу у м. Києві та була допитана 09.10.2022 працівником поліції, здійснивши особистий підпис у протоколі допиту. 
ОСОБА_1 , у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона не укладала і не підписувала договір комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023 та заяви до ТСЦ 0541 від 14.07.2023 про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що підпис від її імені у зазначеному договорі комісії вчинено не нею, а іншою особою, і що він є неукладеним. Позивач не надала висновку почеркознавчої експертизи та не просила суд про призначення такої з метою встановлення належності їй підпису у договорі комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023 та у заяві до ТСЦ 0541 від 14.07.2023 про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Таким чином слід дійти висновку, що позивач не довела відсутність у неї волевиявлення на укладення договору комісії та відчуження спірного автомобіля.
За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що договір комісії №7718/23/004367 від 23.08.2023 та укладений на його підставі договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 , і відповідно відчуження вказаного транспортного засобу відбулося за відсутності волевиявлення ОСОБА_1 .
Суд помилково дійшов висновку, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 вибув із її володіння поза її волею.
Колегія суддів звертає увагу, що відсутній вирок у кримінальному провадженні ЄРДРС №12022100020003393, не встановлено факт викрадення спірного транспортного засобу належного ОСОБА_1 , особу/іб, що його викрали. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення органами досудового слідства за ч.1 ст.438 КК України ( воєнні злочини), є не коректною. Інші кримінальні правопорушення за фактом викрадення автомобіля належного позивачці, шахрайських дій, підробки документів позивачем не ініціювалися і відсутні. Транспортний засіб BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_4 від дати його викрадення і до дати набуття відповідачем його у власність не перебував у ІП "Гарпуна" у розшуку, арешт на нього не накладався, при укладанні договору купівлі – продажу транспортного засобу ОСОБА_2 вчинив заходи щодо з`ясування законності перебування його у вільному обігу. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Встановлені обставини даної справи на підставі оцінених колегією суддів доказів, наданих сторонами, свідчать, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу №8096/24/1/007884 від 02.07.2024 транспортного засобу BMW Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_6 , тому відсутні підстави задоволення позову про витребування транспортного засобу у відповідача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.
Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач усупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а отже, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків, передбачених у статті 388 ЦК України.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див.: mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див.: рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Однією з цілей регулювання, встановленого ЦК України, є захист добросовісного набувача. Водночас регулювання має бути спрямованим виключно на захист того набувача, який є добросовісним, і не надавати захисту недобросовісному набувачу (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20, провадження № 12-33гс22).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Наконечний В. Л. про те, що ОСОБА_1 не довела набуття у законний спосіб спірного транспортного засобу і що висновок суду про те, що наявність у неї свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу презюмує таке право є хибним, не заслуговують на увагу і підлягають відхиленню.
Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 року у справі № 657/183/16-а, встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.12.2014 р. автомобіль марки "BMW Х5" був придбаний ОСОБА_3 у чеського підприємства "Spravna volba s.r.o.", вказаний договір не визнавався незаконним чи то неукладеним, отже правомірність набуття права власності чоловіком позивачки транспортного засобу презюмується. 
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 від 23.01.2015, оригінал якого знаходиться у позивачки, автомобіль марки BMW Х5, об`єм двигуна 2929, сірого кольору, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , належить ОСОБА_1 на праві власності.
За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.
Таким чином, ОСОБА_1 на момент укладання договору купівлі- продажу транспортного засобу BMW Х5, об`єм двигуна 2929, сірого кольору, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 від 23.08.2023 була власником спірного транспортного засобу і є належним позивачем у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають, тому колегія суддів їм оцінку не надає.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити , рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Наконечний Віталій Леонідович на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року задовольнити .
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції – Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 16.02.2026.

Головуючий     Л.П.Воронцова

Судді:      В.В.Майданік

І.В.Склярська