Справа № 212/9182/25 
2/212/2510/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу, в складі: головуючого судді – Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Попик С.Д., з повідомленням сторін розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,–

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2025 року АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося до Покровського районного суду міста Кривог Рогу із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. Мотивуючи свою заяву тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира є приватною власністю, на яку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 39043 грн. 58 коп., заборгованість по платі за абонентське обслуговування у розмірі 339,0 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, також у зв`язку із невиконанням ним обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути суму індексу інфляції у розмірі 8074,44 грн., 3% річних у розмірі 1983,61 грн., пеня у розмірі 1452,47 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3 028, 00 грн.
Ухвалою суду від 14.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Заочним рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 вересня 2025 року позовні вимоги АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 01.11.2020 року по 30.04.2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 39043 грн. 58 коп., заборгованість по платі за абонентське обслуговування у розмірі 339,00 грн., суму індексу інфляції у розмірі 8074,44 грн., 3% річних у розмірі 1983,61 грн., пеня у розмірі 1452,47 грн., а всього 50893 (п`ятдесят тисяч вісімсот дев`яносто три) гривень 10 копійок та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 гривень 00 копійок.
06 січня 2026 до суду звернулася ОСОБА_1 через свого представника адвоката Іванова В.О., із заявою, яка сформована в системі «Електронний суд», про перегляд заочного рішення суду від 15.09.2025 у цивільній справі № 212/9182/25 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.
В заяві йдеться про те, що заявниця не згодна із заочним рішенням суду оскільки не отримувала судового повідомлення та судової повістки та не мала змоги надати відзив, висловити свої заперечення з приводу заявлених позивачем вимог. Крім того, заявниця зазначає, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за якою нараховується борг, у 2009 році було встановлено систему індивідуального опалення та відключено абонента від системи централізованого теплопостачання.
Ухвалою суду від 08.01.2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення призначено до розгляду на 22.01.2026 року.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року скасовано заочне рішення від 15 вересня 2025 року у цивільній справі № 212/9182/25 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 лютого 2026 року.
Від представника позивача АТ “Криворізька теплоцентраль” надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що надані стороною відповідача документи на підтвердження факту відсутності у їх квартирі централізованого опалення не містять інформації про законне відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення. Акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП має довільну форму, не має чітко зазначеної дати його складання та підпису уповноважених осіб, що лише засвідчує незаконне та самовільне відключення квартири від мереж централізованого опалення, що є протиправною дією. Як вбачається з наданих відповідачами документів, процедура відключення від системи централізованого опалення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , розпочалася в 2009, а завершилась в 2012, тобто на той час коли на законодавчому рівні закріплено заборону відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволено таке відключення лише будинку в цілому. Відповідачі не надали повного пакету документів, передбаченого Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води від 22.11.2005 року, а також акту про відключення та рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Враховуючи відсутність у АТ “Криворізька теплоцентраль” доказів чи інформації щодо законного відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення, або встановленого на законних підставах альтернативного джерела опалення - відсутні і правові підстави зняття теплового навантаження та припинення нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії. У зв`язку із наведеним, вважають, що доводи відповідачів не мають законного підгрунтя та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за вказаний у позові період.
04.03.2026 через Електронний суд подана заява від представника Відповідача ОСОБА_2 про відшкодування на користь Відповідача грошові кошти у розмірі 9 000,00 гривень судових витрат на правничу допомогу у справі №212/9182/25. 
17.03.2026 через Електронний суд представником Позивача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яким ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Іванов В.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, що викладених у заяві про перегляд заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засідання повторно не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повістки про виклик до суду, а також шляхом направлення СМС-повідомлень на номер телефону вказаному представником, заяв про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у зв`язку із чим на підставі ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на обслуговуванні у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», квартира є приватною власністю, на яку відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги централізованого опалення.
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.
Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Наданими представником позивача актами підтверджується, факт подання та припинення подання теплоносія в будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 у період з жовтня 2013 року по жовтень 2024 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2025 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 за послуги з опалення та гарячого водопостачання, заборгованість станом на 30 квітня 2025 року складає 39 043,58 гривень.
Заперечуючи отримання послуг з централізованого опалення від позивача, представник відповідача посилався на встановлення у спірній квартирі автономного опалення, що на їх думку є підставою для відмови у позові.
Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).
Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (надалі - Порядок), який був чинний на момент виникнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17 вересня 2019 року, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.
Відповідно до п.1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.
Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.
Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.
Відповідно до п.2.2.1 Порядку, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення.
Згідно з п.2.3. Порядку, отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.
Відповідно до п.2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.
Згідно з п.2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.
Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку).
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.
Отже, з наведеного вище слідує, що єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Зазначена правова позиція є сталою та викладена в Постанові Верховного Суду у справі № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, Постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, Постанові Верховного Суду у справі № 522/401/15-цвід 25 вересня 2019 року, Постанові Верховного Суду у справі № 643/133/17 від 18 червня 2020 року, Постанові Верховного Суду у справі 522/10647/15-ц від 23 грудня 2021 року.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, на підтвердження правомірності дій відповідача щодо відключення від мережі централізованого опалення та встановлення у квартирі автономного опалення відповідачем ОСОБА_1 та її представником надано наступні документи.
Витяг з протоколу засідання комісії УЖКГ від 18.06.2009 року з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 надано погодження на влаштування додаткового індивідуального опалення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , для розробки проекту якого слід отримати технічні умови від постачальника газу, тепла, холодної води, проект узгодити з підприємствами, які видали технічні умови та по закінченню робіт скласти акт про відключення приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Дозвіл діяв протягом одного року з моменту видачі.
Виписка з протоколу №5 від 11.06.2019 загальних зборів членів ЖБК «Жовтень-5» відповідно до якого члени ЖБК «Жовтень-5» погодження зі встановленням відповідачем автономного опалення.
Погодження КП «Кривбасводоканал» №708 від 25.06.2009 відповідно до якого підприємством погоджується встановлення додаткового індивідуального опалення та гарячого водопостачання.
Акт №509 обстеження системи вентиляції від 23.06.2009.
Технічні умови №4054 КПТМ «Криворіжетпломережа» від 05.08.2009, якими встановлюються технічні умови для розробки проєкту індивідуального опалення та системи гарячого водопостачання.
Технічні умови №04/1061 ВАТ по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» від 06.05.2009 на проєктування газопостачання пристрою автономного опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зі встановленням котлу в приміщенні кухні, а також акт приймання в експлуатацію газифікованого об`єкту.
Робочий проєкт по обладнанню автономного опалення приміщень квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Робочий проєкт реконструкції системи газопостачання кв. АДРЕСА_4 .
Акт №117 приймання газового лічильника, встановленого 13.07.2009 за адресою: АДРЕСА_1 .
Акт приймання в експлуатацію газифікованого об`єкту від 17.08.2009.
Теплотехнічний розрахунок огороджуючих конструкцій квартири в житловому будинку за спірною адресою.
Акт №2 від 01.10.2009 КПТМ «Криворіжтепломережа», в якому представником КПТМ «Криворіжтепломережа» про наявність наявного розриву на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, стояки ізольовані, поглиблені стіни, система гарячого водопостачання демонтована, пакет документів наявний, в приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника 05.08.2009. Запропоновано зняти навантаження Q= 0,0054 Гкал/год. Дані акти також засвідчено підписом ЖБК “Жовтень-5».
Суд відхиляє твердження представника відповідача про дотримання відповідачем всіх вимог для встановлення автономного опалення, в тому числі і отримання Акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, оскільки зі змісту копії наданого документу, встановлено, що Акт погоджений лише представником КПТМ «Криворіжтепломережа» і власником ОСОБА_4 . Всупереч наданих відповідачу Технічних умов вказаний акт не погоджений представником АТ «Криворізька теплоцентраль», а також Міжвідомчою комісією з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, а також не містить номеру та дати його складання та/або затвердження.
Всі інші надані відповідачем докази також не підтверджують дотримання вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Таким чином, оскільки відповідачами не надано доказів звернення після відключення від мережі централізованого опалення до створеної рішенням виконкому Криворізької міської ради міжвідомчої комісії з питання відключення їх як споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, якою затвреджено відповідний Акт, передбачений п.2.6 Порядку, суд дійшов висновку, що встановлення відповідачами індивідуального опалення в квартирі здійснено самовільно і без дотримання встановленого порядку.
Суд також відхиляє твердження відповідача щодо ненадання їй позивачем послуг з теплопостачання у спірний період, оскільки самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.
Відповідний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 11.12.2019 року (справа 490/11619/15-ц, провадження №61-23337св18), а також від 18.06.2020 року (справа 643/133/17, провадження №61-38460св18).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України “Про теплопостачання”, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Згідно ч.3 ст.9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в уставленому порядку тарифами.
Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Перевіривши наведені АТ “Криворізька теплоцентраль” розрахунки суми заборгованості, які не спростовані відповідачами, суд погоджується з розміром нарахувань, які здійснені позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію за період з 01.11.2020 року по 30.04.2025 року і нараховано заборгованість по оплаті за централізоване опалення у розмірі 39043 грн. 58 коп., заборгованість по платі за абонентське обслуговування у розмірі 339,00 грн., суму індексу інфляції у розмірі 8074,44 грн., 3% річних у розмірі 1983,61 грн., пеня у розмірі 1452,47 грн., а всього 50893,10 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.
Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).
Відповідно до вищевикладеного, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сума інфляційних втрат за період з 01.11.2020 року по 30.04.2025 року у розмірі 8074,44 грн., 3% річних у розмірі 1983,61 грн., пеня у розмірі 1452,47 грн.
З приводу стягнення адвокатських витрат суд зазначає про таке.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з частиною 1 статті 26 цитованого Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Вказане узгоджується із правовим висновком відображеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі №922/1964/21.
Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).
Згідно з частинами 5 та 6 цієї ж статті ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.
При цьому суд наголошує на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною 4 статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
За змістом частини 5 цієї ж статті ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Крім того, системний аналіз наведеного правового регулювання дає підстави стверджувати про необхідність розмежування понять «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат». У цьому контексті суд бере до уваги правові висновки, відображені в постановах Верховного Суду від 22.12.2021 по справ №873/212/21, від 01.12.2021 по справі №910/20852/20 та від 30.11.2020 по справі №922/2869/19.
Так, в силу положень статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18.
Екстраполюючи викладене на обставини цієї справи, суд вказує на те, що в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу відрповідачем долучено договір №б/н про надання правової допомоги від 19.12.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) від 14.01.2026, довідку щодо сплачених коштів від 14.01.2026 та Акт за цим договором від 14.01.2026.
Згідно з принципом розподілу судових витрат, якщо спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд покладає на нього повну відповідальність за сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (адвокатські витрати).
Відшкодування здійснюється за умови їх документального підтвердження та розумності розміру, згідно з правилами ЦПК України та ст. 137.
Якщо відповідач порушив умови договору, і це змусило позивача звернутися до суду, відповідач несе витрати навіть у разі часткового задоволення позову.
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог та встановив факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати послуг з постачання теплової енергії, витрати на професійну правничу допомогу (адвокатські витрати) підлягають покладенню на відповідача.
Враховуючи викладене, адвокатські витрати, які мають бути понесені Відповідачем, а також витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача з його вини. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, судові витрати слід покласти на відповідача та стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-83,141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства “Криворізька теплоцентраль” ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Криворізька теплоцентраль” заборгованість за період з 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 39043 гривень 58 копійок, заборгованість по платі за абонентське обслуговування у розмірі 339,0 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 8074,44 гривень, 3% річних у розмірі 1983,61 гривень, пеня у розмірі 1452,47 гривень, а всього 50893 (п`ятдесят тисяч вісімсот дев`яносто три) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство “Криворізька теплоцентраль”, код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 03 квітня 2026 року.

Суддя:        Р.  В.  Дехта