Справа № 331/6807/25
Провадження № 2/331/1055/2026
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря - Солов`ян О.С.,
розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрівського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Четверта запорізька нотаріальна контора про визнання права на обов`язкову частку у спадщині,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Четверта запорізька нотаріальна контора про визнання права на обов`язкову частку у спадщині.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 3173084/22 було встановлено факт того, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 541 від 23.05.2017 року, складеного Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області та вказано батьком дитини ОСОБА_5 . Батько дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойового завдання здійснюючи захист Батьківщини. Після смерті бабусі ОСОБА_6 (мати ОСОБА_5 ), мати неповнолітньої дитини ОСОБА_2 – ОСОБА_1 в інтересах дитини звернулася до нотаріуса та подала заяву на спадщину, яка б належала за життя батьку дитини, який помер раніше за свою матір. Спадкова справа була відкрита в Запорізькій районній державній нотаріальній конторі, заповіту бабуся не складала, тому спадкоємці приймали спадщину за законом. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 (батько ОСОБА_8 ). Звернувшись до Запорізької районної державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено листом щодо прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 , оскільки спадкова справа спадкоємцями померлого в цій конторі не відкривалася. Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_7 було складено заповіт на користь ОСОБА_4 , спадкова справа відкрита в Четвертій державній нотаріальній конторі. ОСОБА_1 неодноразово зверталася на адресу нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у прийнятті її заяви як законного представника малолітньої особи, як онука померлого діда, з підстав відсутності в неї свідоцтва про смерть ОСОБА_7 . Далі, 18.06.2025 року державним нотаріусом Четвертої нотаріальної контори Бережко С. видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з наявністю заповіту від імені ОСОБА_7 , посвідченого не на користь ОСОБА_2 . Позивач вважає відмову нотаріуса незаконною та безпідставною, також не погоджується з твердженням нотаріуса, що спадкування обов`язкової частки у спадщині за правом представлення (онуками спадкодавця) законодавством не передбачена, посилаючись на ст. 1241, ст. 1266 ЦК України. ОСОБА_9 може мати право на обов`язкову частку у спадщині (половину частки, яку б успадкував його померлий батько/мати) лише в тому разі, якщо батько/мати померли до відкриття спадщини. За законом, спадкування відбувається за правом представлення, коли спадкоємець, який мав би отримати спадщину, помер, і його частка переходить до його нащадків (внуків спадкодавця). Обов`язкова частка належить особам, які мають на неї право, незалежно від змісту заповіту. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати права на обов`язкову частку у спадщині неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_1 , за правом представлення після смерті діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є батьком ОСОБА_5 , який загинув під час виконання бойового завдання здійснюючи захист Батьківщини – ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_1 , право власності на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/2 частки за правом представлення від всього майна в порядку спадкування, після померлого діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою суду від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, раніше представником відповідача подані письмові пояснення по справі.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без їх присутності, просила врахувати, що ст. 1241 ЦК України містить вичерпний перелік. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача та її представника, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.09.1984 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно, серії НОМЕР_2 від 02.05.2023 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22.09.2023 року.
07.09.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 866, відповідно до якого зробив заповідальне розпорядження, яким все своє майно, що буде належати на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів – ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть реєстраційний номер НОМЕР_4 від 02.10.2024 року (засвідчений переклад з німецької мови на українську мову), з відміткою про проставлення апостилю відповідно до Гаазької Конвенції 05.10.1961 р., країна: Федеративна Республіка Німеччина від 26.02.2025 р. за № 1459/2025.
Після смерті ОСОБА_7 державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. було заведено спадкову справу за № 110/2025 на підставі заяви ОСОБА_4 .
18.06.2025 року  ОСОБА_1 , яка діє як законний представник, від імені малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. із заявою, зареєстрованою за № 648 (спадкова справа № 110/2025), про видачу на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 діду – ОСОБА_7 . 
Постановою державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. № 1062/02-31 від 18.06.2025 року ОСОБА_1 , яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_8 – ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах спадкової справи наявний заповіт від імені ОСОБА_7 складений та посвідчений не на користь ОСОБА_2 , а спадкування обов`язкової частки у спадщині за представлення (онуками спадкодавця) законодавством не передбачена. 
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 1, ч. 2 ст. 1268 ЦК України).
Згідно із ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Так, Верховний Суд у постанові від 20.10.2025 у справі № 686/936/22 вказав, що право на обов`язкову частку це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).
Спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) (постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18)).
За змістом частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують лише ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, без вказівки, «в тому числі обов`язкову частку та неохоплену заповітами частку». Таке тлумачення частини першої статті 1266 ЦК України є цілком логічним, оскільки серед суб`єктів, перелічених у цій статті, окремо не позначено суб`єктів, що мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Суб`єкти, які здійснюють право спадкування - це особи, які набули право на спадкування. До набуття суб`єктивне право спадкування не виникає. Відповідно можливість прийняти спадщину у цих суб`єктів відсутні.
У спадковому праві існують конструкції «похідного спадкування», коли право спадкування пов`язується не безпосередньо із відкриттям спадщини після смерті спадкодавця, а «вплітається» структуру спадкового правовідношення, ускладнену іншими юридичними фактами - смерть спадкоємця, відмова його від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця тощо. Конструкції похідного спадкування, зокрема спадкування за правом представлення (спадкове заміщення), спадкова трансмісія, адресна відмова від прийняття спадщини розміщені законодавцем в різних нормах Книги 6 ЦК України, але підпорядковуються єдиним правилам, що визначають їх закономірності. Навіть тоді, коли про це прямо не зазначено у відповідних нормах Книги 6 ЦК України. Тому перехід права на обов`язкову частку у спадщині не відбувається з використанням конструкцій «похідного» спадкування. Як наслідок право на обов`язкову частку не може переходити до інших осіб, навіть якщо вони є спадкоємцями за законом чи за заповітом. Відповідно, право на обов`язкову частку не може переходити ні в порядку спадкової трансмісії (частина перша статті 1276 ЦК України), ні за правом представлення, ні в порядку адресної відмови від прийняття спадщини (стаття 1274 ЦК України) або в інший спосіб «передання» спадкових прав.
У разі смерті особи, яка б мала право на обов`язкову частку у спадщині, до відкриття спадщини за заповітом, таке право не спадкується та не переходить до спадкоємців такої особи. Правила спадкування за правом представлення (спадкування за законом) не стосуються права на обов`язкову частку.
Таким чином Верховний Суд дійшов висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер і не може перейти до іншої особи в порядку спадкування.
Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 помер раніше свого батька ОСОБА_7 , який заповів все своє майно іншій особі – ОСОБА_4 , в матеріалах справи відсутні докази взагалі наявності у ОСОБА_5 підстав прийняття спадщини в порядку реалізації права на обов`язкову частку, при цьому навіть в разі б їх наявності таке право не спадкується і не переходить до спадкоємців особи, наділеної правом на обов`язкову частку у спадщині.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, оскільки заповіт було вчинено спадкодавцем ОСОБА_7 на все майно, яке буде йому належати на момент смерті, а ОСОБА_2 є онуком спадкодавця і не має права на обов`язкову частку, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем порушеного права чи законного інтересу та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1217, 1223, 1241, 1266 ЦК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Четверта запорізька нотаріальна контора про визнання права на обов`язкову частку у спадщині - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 27.02.2026 року.

Суддя:         В.М. Світлицька