ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1039/25  Номер провадження 22-ц/814/1433/26	Головуючий у 1-й інстанції Лідовець Т. М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Павелко Р. С.
представник відповідача – адвокат Буртовий М. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Павелка Руслана Сергійовича 

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року, ухвалене суддею Лідовець Т. М., повний текст рішення складено – дата не вказана

та на додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року, ухвалене суддею Лідовець Т. М., повний текст рішення складено – 08 грудня 2025 року

у справі за позовом представника ОСОБА_1 – адвоката Павелка Руслана Сергійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -
В С Т А Н О В И В:

01.05.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Павелко Р.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив суд: - зменшити розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, виданого 26.04.2016 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу); - відкликати виконавчий лист, виданий 26.04.2016 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 30.03.2016 і до досягнення донькою повноліття; судові витрати покласти на позивача (т.1 а.с. 2-5).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.04.2016 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 30.03.2016 і до досягнення донькою повноліття. Хорольським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 20.01.2023 було відкрито виконавче провадження ВП №70815933 з примусового виконання за виконавчим листом від 14.04.2016 Хорольського районного суду Полтавської області у справі №548/458/16-ц. 12.08.2023 ОСОБА_1 створив нову сім`ю, уклавши новий шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 в новому шлюбі народився син ОСОБА_5 . У зв`язку зі створенням нової сім`ї та народження другої дитини у позивача погіршився майновий стан, внаслідок чого позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному раніше судом розмірі, тобто змінилися обставини, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Тобто, з дня видачі 26.04.2023 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 30.03.2016 і до досягнення донькою повноліття, змінилися обставини, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Створення ОСОБА_1 нової сім`ї та народження дитини у новому шлюбі є обґрунтованою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання доньки сторін у справі з 1/4 частки його доходу на 1/6 частку його доходу. Таким чином, зміна розміру аліментів є як зміна матеріального (погіршення фінансового стану), так і зміна сімейного стану (створення нової родини та народження дитини) як самостійна підстава для зменшення розміру аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальна рекомендована сума аліментів, згідно із прожитковим мінімумом, для дітей віком з 6 до 18 років становить — 3 196 грн. З огляду на викладене та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину (ч.1 ст.141 СК України), матеріального та сімейного стану платника, є обґрунтована необхідність щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки його доходу, що відповідатиме вимогам ст. 182 та ч.5 ст. 183 СК України щодо розміру аліментів на одну неповнолітню дитину.

15.07.2025 до Хорольського районного суду Полтавської області представником ОСОБА_1 – адвокатом Павелком Р.С. в системі «Електронний суд» сформовано заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд: - зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, виданого 26.04.2016 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу); - відкликати виконавчий лист, виданий 26.04.2016 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 30.03.2016 і до досягнення донькою повноліття; - зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі судового наказу, виданого 08.07.2025 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/1490/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, а саме з 08.07.2025 і до досягнення дитиною повнолітня, з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу); - відкликати судовий наказ, виданий 08.07.2025 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/1490/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, а саме з 08.07.2025 і до досягнення дитиною повнолітня; судові витрати покласти на позивача (т.1 а.с. 159-163).

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павелка Руслана Сергійовича про зміну предмету позову - задоволено.
Прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 182-183).

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів – відмовлено (т.1 а.с. 211-217).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми доказами, що свідчили б про погіршення матеріального стану, чи наявність інших обставин, що істотно впливали б на неможливість виконання рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 у справі №548/458/16-ц про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та судового наказу, виданого Хорольським районним судом від 08.07.2025 у справі №548/1490/25 про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Буртового Миколи Васильвича про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Павелко Руслан Сергійович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень.
У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено (т.2 а.с. 13-16). 

Додаткове рішення мотивоване тим, щовиходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також клопотання представника позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 9 000 грн та стягнути їх з позивача на користь відповідача.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 – адвокат Павелко Р.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що позивач наголошував, що відповідно ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, тобто з дня видачі судового наказу - 08.07.2025 і до 10.12.2042. Станом на день подання апеляційної скарги на підставі судового наказу у справі №548/1490/25 24.11.2025 відкрито виконавче провадження №АСВП 79664926. Таким чином, на даний час з позивача стягується 1/2 частини усіх видів його доходів на утримання двох малолітніх дітей. Звернення стягнення аліментів на другу дитину позивача у розмірі 1/4 від заробітку призвело до погіршення матеріального стану позивача. Сплачувати аліменти у визначених судом розмірах - 1/2 частини усіх видів його доходів на утримання двох малолітніх дітей для позивача є обтяжливими, тому на переконання позивача, оскільки всі діти мають рівні права на утримання від батьків, а його сімейний стан змінився та матеріальний стан значно погіршився, розмір аліментів на утримання кожного з дітей, що стягуються з нього, підлягали зменшенню з частини до 1/6 частини на кожну дитину. Таким чином суд першої інстанції залишив поза увагою, що змінились обставини, які існували станом на 14.04.2016, на момент постановлення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. Вказане є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання обох дітей. Таке зменшення мало призвести до відповідності і співрозмірності розміру аліментів, які стягуються на утримання двох дітей позивача, так і призвести до відповідності загального розміру відрахувань за кількома виконавчими документами у відповідності до норм виконавчого законодавства, однак суд першої інстанції залишив це поза увагою.
Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, то заробітна плата поліцейського становить від 30 000 грн до 50 000 грн, таким чином аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів у грошовому еквіваленті становить від 7 500 грн до 12 500 грн. Аліменти, про які просив позивач 1/6 частину усіх видів його доходів, у грошовому еквіваленті становить від 5 000 грн до 8 333 грн. Тобто фактично ціна предмету позову становить різницю між 1/4 та 1/6 частинами, що в грошовому еквіваленті становить від 2 500 грн до 4 167 грн на місяць. Витрати у розмірі 9 000 грн, стягнуті з позивача, є явно завищеними. Співвідповідач ОСОБА_2 відзив на заяву про зміну предмету позову суду першої інстанції не подавала, а відтак про орієнтовний розмір витрат не зазначала та до закінчення судових дебатів у справі не зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_2 – адвокат Буртовий М.В. просить їх залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. 

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 у справі №548/458/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 30.03.2016 і до досягнення донькою повноліття.

Хорольським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 20.01.2023 було відкрито виконавче провадження ВП №70815933 за виконавчим листом від 14.04.2016, виданим Хорольським районним судом Полтавської області у справі № 548/458/16-ц.

12.08.2023 ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Хорольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області, серія НОМЕР_1 від 12.08.2023, актовий запис № 131 (а. с. 9).

Від даного шлюбу подружжя має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 від 27.12.2024 (т.1 а.с. 10).

Згідно з копією довідки про склад сім`ї №09-08/194 від 29.01.2025, виданої Виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, позивач ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11).
08.07.2025 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/1490/25 видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину, щомісяця, починаючи з 08.07.2025, і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 165).

Згідно із відповіддю, наданою Управлінням соціального захисту населення Лубенської РДА від 14.04.2025 №06-46/1024 на ухвалу суду від 23.06.2025, ОСОБА_3 призначено допомогу при народженні дитини з 01.12.2024 по 31.12.2024 одноразово у розмірі 10 320,00 грн та з 01.01.2025 по 31.12.2027 у розмірі 860,00 грн щомісячно (т.1 а.с. 158).

Згідно із даними щорічних декларацій ОСОБА_1 , поданих як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022, 2023 та 2024 встановлено задекларовані суми його річного доходу: за 2022 — 531 689 грн, за 2023 — 618 074 грн, за 2024 — 532 713 грн (додатково — 14 348 грн соціальних виплат від Пенсійного фонду України). На праві власності позивач має мотоцикл Kawasaki Vulcan 400, 1996 р.в., вартістю 70 000 грн, у користуванні - будинок, житловою площею 189,2 квадратних метрів, земельну ділянку площею 740 квадратних метрів та автомобіль HYUNDAI, 2018 р.в., вартістю 500 000 грн (т.1 а.с. 59-80).

Довідкою ОП «Хорольська гімназія Хорольської міської ради» Лубенського району Полтавської області від 20.05.2025 засвідчується, що ОСОБА_4 навчається у 5 класі гімназії (т.1 а.с. 87).

Згідно із довідкою ТОВ «Центру медико-санітарної допомоги» від 16.05.2025, ОСОБА_4 знаходиться на амбулаторному лікуванні з 2019 до теперішнього часу (травень 2025) із хворобами зору (т.1 а.с. 88).

Відповідно до довідки №40 від 20.05.2025, виданої КП «Хорольською міською лікарнею», у ОСОБА_4 діагностовано хвороби зі стопами (т.1 а.с. 89).

Згідно із довідкою, виданою ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_2 працює на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_7 з 02.05.2022. Дохід за період з 01.11.2024 до 30.04.2025 склав 48 368,85 грн, середньомісячний дохід – 6 167,70 грн (т.1 а.с. 99).

Звертаючись до суду, позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття, обґрунтовуючи тим, що з моменту прийняття рішення Хорольським районним судом Полтавської області від 14.04.2016 у справі №548/458/16-ц про стягнення аліментів на ОСОБА_4 , відбулася зміна сімейного стану позивача, народження другої дитини та стягнення аліментів на утримання другої дитини на підставі судового наказу, виданого Хорольським районним судом Полтавської області від 08.07.2025 у справі №548/1490/25.

Доводи представника відповідача ОСОБА_8 про те, судовий наказ не є рішенням суду у розумінні статті 192 СК України, яким розмір аліментів може бути збільшений чи зменшений, спростовується положенням частини першої статті 258 ЦПК України.
Позивачем у справі не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б свідчили про погіршення його матеріального стану чи про наявність інших обставин, які істотно впливали б на неможливість сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі, визначеному судовими рішеннями.

Зі встановлених обставин справи вбачається, що позивач працевлаштований, має постійний заробіток, який істотно збільшився з моменту присудження аліментів на утримання ОСОБА_4 у 2016. У 2024 році на підставі договору купівлі-продажу набув у власність транспортний засіб. У період з 2016 до січня 2024 мав постійну заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, які б могли свідчити про погіршення його матеріального стану чи про неможливість виконання сплати розміру аліментів на дітей, виходячи із сукупного щомісячного доходу.

Щодо обставин, що позивач має іншу сім`ю та дитину у другому шлюбі, суд першої інстанції зазначив таке. Верховний Суд у постанові від 09.09.2021 у справі №554/3355/20 вказав, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції врахував, що судовий наказ, виданий Хорольським районним судом Полтавської області від 08.07.2025 у справі №548/1490/25, був прийнятий після відкриття провадження у справі та станом на листопад 2025 не пред`явлений до виконання.

Розмір аліментів, присуджених за рішеннями суду на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є однаковим — 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Загальний розмір відрахувань з доходу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 у справі №548/458/16-ц та судовим наказом, виданим Хорольським районним судом від 08.07.2025 у справі №548/1490/25, не перевищує 50% від суми заробітку, що належить платнику, та відповідає вимогам частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції вважав, що розмір аліментів, які сплачує позивач на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час є необхідними та достатніми, законними та справедливими, відповідають потребам дітей відповідного віку та забезпечує їх гармонійний розвиток.

Додатковим рішенням суду першої інстанції встановлено, щоміж ОСОБА_2 та адвокатом Буртовим М.В. укладено договір №61 про надання правової допомоги від 09.05.2025, додаток №1 до договору №61 про надання правової допомоги від 09.05.2025 з визначення виду наданих послуг та розміру гонорару, рахунки на оплату юридичних послуг ОСОБА_8 на загальну суму 20 500 грн, акти виконаних робіт №000377 від 26.03.2025, №000375 від 23.05.2025, №000376 від 27.05.2025, №000384 від 19.06.2025, №0003777 від 15.07.2025, №000384 від 01.10.2025, №000400 від 05.12.2025 з визначенням загальної суми до оплати у розмірі 20 500 грн, та платіжні інструкції по оплаті Петік Н.М. наданих адвокатом послуг у розмірі 17 500 грн (т.1 а.с. 225-241).

Надаючи оцінку понесеним стороною витрат на послуги адвоката, суд першої інстанції вважав, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу неспівмірний з обсягом наданих адвокатом Буртовим М.В. послуг та виконаних робіт, є високою порівняно зі складністю справи, обсягом виконаної роботи, часом адвоката. Беручи до уваги ґрунтовність у викладені обставин заперечень позовних вимог у відзиві на позовну заяву, суд дійшов до висновку про обґрунтованість витрат адвоката за цей вид наданих послуг правничої допомоги. Щодо витрат за інші надані послуги адвокатом сторони відповідача, зазначених в актах приймання-передачі наданих послуг, суд не погоджується із заявленим розміром, враховуючи повторний спір між сторонами у справі з інших підстав, складність категорії справи, що в сукупності обумовило затрати часу на аналіз позовної заяви, збирання доказової бази, аналіз судової практики Верховного Суду, підготовки та подання запитів, клопотань, участь у судових засіданнях. Враховуючи наведене, суд першої інстанції зменшив цю суму, керуючись критеріями закону (статті 137 ЦПК України) та судовою практикою Верховного Суду, щоб відшкодувати лише реальні, обґрунтовані витрати, а не суми, яку клієнт погоджує з адвокатом.

Суд першої інстанції відхилив доводи представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 щодо заперечення у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки адвокатом Буртовим М.В. у відзиві було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести відповідач ОСОБА_2 ; зміна позовних вимог позивачем не змінила заявлену позицію відповідача та її представника.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Положеннями статей 150,180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню з інших членів сім`ї та родичів на одну дитину, становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 272 СК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положенням частини першої статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось зі них та інших випадках, передбачених цим кодексом. 

Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, а також повинні свідчити про наявність підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі при розгляді спору про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Згідно із частинами першою, другою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 (провадження №61-10774св18).
Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, виданого 26.04.2016 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/458/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу); - зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі судового наказу, виданого 08.07.2025 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/1490/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину, щомісяця, починаючи з 08.07.2025, і до досягнення дитиною повнолітня, з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу); - відкликання вказаних виконавчих документів. 

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14.12.2022 у справі №727/1599/22 (провадження №61-7814св22), від 10.10.2023 у справі №682/2454/22 (провадження №61-10748св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.06.2024 у справі №562/3422/23, провадження № 61-2463св24, від 03.07.2024 у справі №552/2073/23, провадження №61-1193св24, від 22.07.2024 у справі №688/4308/23, провадження №61-5168св24, від 16.09.2024 у справі №591/6388/22, провадження №61-153св24, від 12.03.2025 у справі №522/8836/23, провадження №61-9384св24.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він вдруге одружився, має на утриманні ще одну малолітню дитину.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 у справі №548/458/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 30.03.2016 і до досягнення донькою повноліття.

Хорольським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 20.01.2023 відкрито виконавче провадження ВП №70815933 за виконавчим листом від 14.04.2016, виданим Хорольським районним судом Полтавської області у справі № 548/458/16-ц.

12.08.2023 ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Хорольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області, серія НОМЕР_1 від 12.08.2023, актовий запис № 131 (а. с. 9).

Від даного шлюбу подружжя має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 від 27.12.2024 (т.1 а.с. 10).

Згідно з копією довідки про склад сім`ї №09-08/194 від 29.01.2025, виданої Виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, позивач ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11).

Згідно із даними щорічних декларацій ОСОБА_1 , поданих як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022, 2023 та 2024 встановлено задекларовані суми його річного доходу: за 2022 — 531 689 грн, за 2023 — 618 074 грн, за 2024 — 532 713 грн (додатково — 14 348 грн соціальних виплат від Пенсійного фонду України). На праві власності позивач має мотоцикл Kawasaki Vulcan 400, 1996 р.в., вартістю 70 000 грн, у користуванні - будинок, житловою площею 189,2 квадратних метрів, земельну ділянку площею 740 квадратних метрів та автомобіль HYUNDAI, 2018 р.в., вартістю 500 000 грн (т.1 а.с. 59-80).

Згідно із довідкою №КСО00000003 від 07.05.2025, виданою ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_2 працює на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_7 з 02.05.2022. Дохід за період з 01.11.2024 до 30.04.2025 склав 48 368,85 грн, середньомісячний дохід – 6 167,70 грн (т.1 а.с. 99).

08.07.2025 Хорольським районним судом Полтавської області у справі №548/1490/25 видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, а саме з 08.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 165).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми доказами, що свідчили б про погіршення матеріального стану, чи наявність інших обставин, що істотно впливали б на неможливість виконання рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 у справі №548/458/16-ц про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та судового наказу, виданого Хорольським районним судом від 08.07.2025 у справі №548/1490/25 про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину щомісячно.

По справі вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає однією сім`єю у шлюбі з ОСОБА_3 , тобто мають спільний бюджет. Інших доказів суду не надано. Судовий наказ від 08.07.2025 у справі №548/1490/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів його доходів, до виконання не пред`явлений. Також колегія суддів звертає увагу, що судовий наказ видано 08.07.2025, тобто після надходження 01.05.2025 позову ОСОБА_1 до суду. Позивач має достатній дохід за місцем роботи, у 2024 на підставі договору купівлі-продажу позивач набув у власність транспортний засіб, 2018 року випуску, тобто по справі не доведено належними та допустимими доказами про погіршення матеріального стану позивача чи про неможливість виконання ним ухвалених судових рішень про стягнення аліментів на утримання дітей. Суд першої інстанції достатньо повно та обгрунтовано мотивував своє рішення про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на день подання апеляційної скарги на підставі судового наказу у справі №548/1490/25 24.11.2025 відкрито виконавче провадження №АСВП: 79664926 та на даний час з позивача стягується 1/2 частини усіх видів його доходів на утримання двох малолітніх дітей, то ці доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначена обставина жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції, так як на момент розгляду справи та ухвалення рішення виконавче провадження було відсутнє, а отже реальне аліментне навантаження не існувало; відкриття виконавчого провадження відбулося після ухвалення рішення, що виключає можливість врахування цієї обставини судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення аліментів на другу дитину позивача у розмірі 1/4 від заробітку призвело до погіршення матеріального стану позивача, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки по справі вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають за однією адресою, перебувають у зареєстрованому шлюбі та ведуть спільне господарство. За таких обставин фактичне утримання аліментів за судовим наказом не призведе до реального погіршення матеріального стану позивача, а є формальним перерозподілом коштів у межах однієї сім`ї, що не може вважатися законною підставою для зменшення аліментів на користь іншої дитини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що підстави, на які посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не є такими, що виникли після призначення цих аліментів, оскільки вони виникли пізніше, ніж суд призначив аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , 10.12, розмір яких у цій справі оспорює позивач.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану після визначення розміру аліментів на дітей.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, то, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Буртовий М.В. у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду першої інстанції 26.05.2025, вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач планує понести при розгляді судової справи, є витрати на професійну правничу допомогу, що складають 20 000 грн, на підставі укладеного між відповідачем та адвокатом договору про надання правової допомоги №61 від 09.05.2025 (т.1 а.с. 42-57).

Як правильно встановив суд першої інстанції, 17.11.2025 до суду надійшла заява адвоката Буртового М.В. про ухвалення додаткового рішення, до якої додано: договір №61 про надання правової допомоги від 09.05.2025, додаток №1 до договору №61 про надання правової допомоги від 09.05.2025 з визначення виду наданих послуг та розміру гонорару, рахунки на оплату юридичних послуг ОСОБА_8 на загальну суму 20 500 грн, акти виконаних робіт №000377 від 26.03.2025, №000375 від 23.05.2025, №000376 від 27.05.2025, №000384 від 19.06.2025, №0003777 від 15.07.2025, №000384 від 01.10.2025, №000400 від 05.12.2025 з визначенням загальної суми до оплати у розмірі 20 500 грн, та платіжні інструкції по оплаті Петік Н.М. наданих адвокатом послуг у розмірі 17 500 грн (т.1 а.с. 225-241).

Таким чином, стороною відповідача Петік Н.М. було дотримано вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України в частині надання доказів щодо понесених судових витрат, а додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правову допомогу у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не обґрунтовані належними доказами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що доводи представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Павелка Р.С. щодо заперечення у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки адвокатом Буртовим М.В. у відзиві було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести відповідач ОСОБА_2 ; зміна позовних вимог позивачем не змінила заявлену позицію відповідача та її представника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Павелка Руслана Сергійовича – залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 26 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 25 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов