Справа № 757/22315/25-п суддя в І-й інстанції Константінова К.Е.
Провадження № 33/824/1965/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 квітня 2026 року    м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03 травня 2025 року серії ЕПР 1 №319035, 03 травня 2025 року о 13 год. 31 хв. в місті Києві, вулиця Старонаводницька, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , по вулиці Генерала Алмазова на регульованому перехресті з вулиці Старонаводницька при повороті ліворуч не надала переваги в русі автомобілю марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та скоїла із ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушила п. 2.3.б, п. 16.6. ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн. 
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду, закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи і має бути скасованою. Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не ґрунтуються на наявних у справі доказах, у якій не містяться відомості про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушувала правила дорожнього руху. Окрім того, у справі з`явилися нові обставини (свідки), які мають істотне значення для встановлення істини, що підтверджує необхідність розгляду справи по суті.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що оскаржувана постанова була отримана лише 26 вересня 2025 року. 06 жовтня 2025 року адвокатом Козарем А.М. було подано апеляційну скаргу в межах встановленого законом строку. Жодних повідомлень, повісток чи процесуальних документів від суду апеляційної інстанції щодо руху цієї скарги не надходило. 05 лютого 2026 року в телефонному режимі працівники канцелярії Печерського районного суду повідомили ОСОБА_1 про те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення та вимагали сплати штрафу, або передадуть справу до виконавчої служби. Після сплати штрафу та ознайомлення з матеріалами справи (отримання копії постанови) 27 лютого 2026 року з`ясувалося, що фактично апеляційну скаргу було повернуто. Про це рішення ОСОБА_1 та її захисника не було повідомлено належним чином.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Судом встановлено, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 та її захисника. 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 258 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Зазначених вимог закону місцевий суд не дотримався та копію постанови особі, що притягується до адміністративної відповідальності, не направив. Копія оскаржуваної постанови не була отримана ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження. 
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 ,її захисника - адвоката Лісовського С.В., захисника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Коломійця М.В., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 16.6. Правил дорожнього руху, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила Правил дорожнього руху, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст. 8, 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З матеріалів справи вбачається, що 03 травня 2025 року о 13 год. 31 хв. в місті Києві, вулиця Старонаводницька, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , по вулиці Генерала Алмазова на регульованому перехресті при повороті ліворуч з вулиці Старонаводницька не надала переваги в русі автомобілю марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та скоїла із ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримати механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Доводи апеляційної скарги в частині, що на момент під`їзду ОСОБА_1  до перехрестя автомобілів, які б рухалися на зустріч, не було, є безпідставними та не виключають її вину в порушенні п. 16.6 ПДР, а відтак і у вчиненні правопорушення, передбаченому ст. 124 КУпАП.
В даному випадку  ОСОБА_1 та її захисник не звернули уваги, що водій, здійснюючи поворот ліворуч, у відповідності до зазначеного пункту правил, зобов`язаний був надати дорогу транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку. Такий обов`язок на водієві лежить не залежно від того, яким чином і коли водій, який рухається в зустрічному напрямку, зайняв свою смугу руху.
Отже, є безпідставними та такими, що ніяким чином не впливають на відповідальність  ОСОБА_1 твердження останньої та її захисника, що водій автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 рухався на забороняючий сигнал світлофору.
Із наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , маючи намір повернути ліворуч, перебувала у крайній лівій смузі руху. З правого боку від автомобіля ОСОБА_1 зупинився автобус. ОСОБА_1 , маючи намір повернути ліворуч, продовжила рух. У цей час в зустрічному напрямку прямо рухався автомобіль марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , який мав намір проїхати перехрестя, рухаючись прямо, коли інші автомобілі почали гальмувати перед світлофором. ОСОБА_1 , не надавши дорогу автомобілю «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався прямо в зустрічному напрямку, продовжила маневр повороту, що призвело до зіткнення транспортних засобів.
Пункт 16.6 Правил зобов`язує водія, в даному випадку ОСОБА_1 , надати дорогу усім транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку. Формулювання зазначеного обов`язку в правилах дорожнього руху носить імперативний та безумовний характер і не залежить від факту здійснення зупинки іншими транспортними засобами, яким ОСОБА_1 також мала надати дорогу.
Оскільки вимоги п. 16.6 Правил є обов`язковими для водія, не містять будь-яких виключень, водій ОСОБА_1 зобов`язана була надати дорогу автомобілю «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , навіть якщо вона вважала, що такий автомобіль рухається на заборонений сигнал світлофора.
Виконання водієм  ОСОБА_1 п. 16.6 Правил в даному випадку мало б полягати в тому, що вона повинна була здійснити поворот ліворуч тільки після того, як усі транспортні засоби, що рухалися в зустрічному напрямку, повністю зупинились. 
Отже, є безпідставними та такими, що ніяким чином не впливають на відповідальність ОСОБА_1 твердження останньої та її захисника, що водій автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 завершував проїзд перехрестя прямо на забороняючий сигнал світлофора, що безумовно у разі підтвердження є порушенням ПДР України.
Разом з тим, оцінка дій водія автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_3  з точки зору наявності чи відсутності певного складу правопорушення, не є предметом розгляду у даній справі, оскільки протокол про таке правопорушення на розгляді суду не перебуває. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що у разі підтвердження факту виїзду автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, зазначене ніяким чином не спростовує вини ОСОБА_1 в порушенні п. 16.6 ПДР, які перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали у виді пошкодження транспортних засобів.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для скасування або зміни постанови суду в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Винність ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпції, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і не викликають у суду сумнівів. Усі вказані докази одержані законним шляхом.
З зазначених підстав постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 245, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 14 квітня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв