Справа № 635/8449/24
Провадження № 2/635/961/2026

РІШЕННЯ
ЗАОЧНЕ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року смт. Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бондаренка І.Е.,
за участю секретаря судового засідання Козлюк Е.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА.

Позов подано Акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
З огляду на предмет і ціну позову позивач просив розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, посилаючись на малозначність спору. 
Суд, керуючись процесуальним законом, призначив розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки характер спору та необхідність перевірки дотримання імперативних гарантій споживача вимагали безпосереднього судового розгляду матеріалів у судовому засіданні.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву не подала, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Представник позивача просив розглядати справу за наявними матеріалами.
За таких умов суд ухвалює рішення заочно відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

ФАКТИ.

Договірні відносини та їх форма.
Позивач посилається на укладення з відповідачем кредитного договору № б/н від 15.03.2021 шляхом приєднання до умов банківського обслуговування. 
У матеріалах наявна «Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг», датована 15.03.2021, у якій зазначено дані клієнта та викладено волевиявлення на приєднання до розділів, що стосуються, зокрема, кредитних карток. 
Також зафіксовано, що заява містить реквізити сторін, дату ознайомлення та підпису 15.03.2021, а примірник заяви має бути направлений в особистий обліковий запис клієнта у системі самообслуговування. 
Переддоговірне інформування (паспорт споживчого кредиту).
Надано «Паспорт споживчого кредиту» з датою надання інформації 15.03.2021, у якому викладено ключові умови продукту: тип кредиту — відновлювана кредитна лінія; ліміт — зокрема, не більше 50 000 грн. для карт «Універсальна» та 75 000 грн. для карт «Універсальна Gold»; строк кредитування — 12 місяців з пролонгацією; мета — споживчі цілі; процентна ставка — 42,0 відсотка річних (для «Універсальна») та 40,8 відсотка річних (для «Універсальна Gold»). 
У паспорті також містяться підтвердження про отримання та ознайомлення з інформацією й отримання пояснень, потрібних для оцінки відповідності договору потребам і фінансовій ситуації споживача. 
Рух коштів та виписка.
Надано виписку за договором № б/н за період 01.03.2021 – 30.07.2024, у якій відображено підсумки операцій: усього витрат 79 259,81, усього надходжень 45 885,05; баланс на кінець періоду: -33 374,76 грн.. 
Розрахунок заборгованості.
Позивач надав розрахунок заборгованості станом на 30.07.2024, за яким загальна заборгованість становить 33 374,76, грн.. у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 30 244,21 грн. (прострочене тіло кредиту 30 244,21грн.), заборгованість за нарахованими відсотками 3 130,55; заборгованість по пені 0,00; по комісії 0,00. 
Судовий збір.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією. 

ПРАВО.

Суд кваліфікує спірні правовідносини як споживче кредитування, у яких кредитодавець (професійний надавач фінансових послуг) діє у сфері своєї господарської діяльності, а позичальник є слабшою стороною правовідносин. Імперативні приписи спеціального законодавства у таких спорах підлягають застосуванню судом з власної ініціативи для забезпечення реальності (а не декларативності) прав споживача.
Відповідно до ст. 6, ч. 2 ст. 627, ч. 3 ст. 1054 ЦК України свобода договору обмежується імперативними нормами закону; у кредитних правовідносинах істотне значення мають зміст і доведеність умов кредитування, а також належність доказів їх доведення до відома споживача до моменту приєднання.
Закон України «Про споживче кредитування» (ст. 2, 8–11) встановлює обов`язок кредитодавця надати споживачу повну, зрозумілу та персоналізовану переддоговірну інформацію про кредит та його повну вартість, а також здійснити оцінку кредитоспроможності споживача до укладення договору. Ці вимоги формують предмет доказування у спорі про стягнення заборгованості.
За абз. 2–3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у разі укладення договору в електронній формі кредитодавець зобов`язаний надати споживачу примірник договору та додатків у спосіб, що дозволяє ідентифікувати одержувача; обов`язок доведення факту надання примірника договору та додатків покладається на кредитодавця. Саме доведеність надання примірника договору і додатків у належний спосіб є складовою доведення належного інформування та усвідомленості приєднання.
Частина 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначає умови дострокового повернення споживчого кредиту: кредитодавець має діяти у встановленому законом порядку, зокрема шляхом належного повідомлення споживача та надання строку для усунення порушення, якщо закон пов`язує з цим можливість вимоги дострокового повернення. Доведеність такого повідомлення та дотримання процедури входить до предмета доказування, якщо позов ґрунтується на достроковості виконання.
Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що збитки не презюмуються: сторона, яка їх заявляє, повинна довести факт, розмір, причинний зв`язок і вину. У спорах про стягнення заборгованості це означає, що кредитодавець (або правонаступник) зобов`язаний надати прозорий, поелементний та перевірюваний розрахунок нарахувань із чітким розмежуванням тіла кредиту та «прибуткових» нарахувань за конкретні періоди.
Частина 4 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» встановлює особливий режим для мікрокредиту, однак не звільняє кредитодавця від обов`язків щодо переддоговірного інформування, оцінки кредитоспроможності, належного оформлення договору та доведення надання примірника договору і додатків.
Закон України «Про захист прав споживачів» (ст. 19) забороняє нечесну (оманливу) підприємницьку практику. Для суду це має значення як орієнтир оцінки добросовісності кредитодавця та прозорості його доказової бази: споживач не може бути поставлений у становище, коли реальні умови кредиту, повна вартість і механізм нарахувань не піддаються перевірці судом.
Стаття 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС закріплює напрям високого рівня захисту прав споживачів та узгодження підходів із правом Європейського Союзу. У цій площині суд враховує підходи Суду Справедливості ЄС (зокрема у справі Radlinger та інших), за якими національний суд зобов`язаний забезпечити дієвість захисту споживача та перевіряти дотримання імперативних вимог щодо інформування і повної вартості кредиту навіть за процесуальної пасивності слабкої сторони.
Мінімальний стандарт судової перевірки (перелік перевірених обставин).
Кваліфікація правовідносин як споживчого кредитування.
Переддоговірне інформування: наявність паспорта споживчого кредиту, зрозумілість ключових умов, наявність підтверджень ознайомлення. 
Оцінка кредитоспроможності: чи надано докази проведення та результату (у справі: окремих доказів не подано). 
Форма та укладення договору: наявність заяви приєднання, дата, фіксація підпису/часу. 
Доведеність надання кредиту та користування: виписка/рух коштів за період, підсумковий баланс. 
Доставка примірника договору/додатків споживачу у спосіб, що дозволяє ідентифікувати одержувача: чи є квитанції/службові записи доставки (у справі: відсутні). 
Дострокова вимога (за потреби): чи подано докази письмового повідомлення і строку для усунення порушення (у справі: окремих доказів не подано). 
Поелементний розрахунок: тіло/відсотки/пеня/комісія/періоди; можливість перевірки. 
Суд зазначає, що перевірка дотримання кредитодавцем вимог спеціальних законів у сфері споживчого кредитування та захисту прав споживачів не є виходом за межі позовних вимог і не є проявом розсуду чи бажанням суду. Це — обов`язок суду застосувати імперативні норми матеріального права з власної ініціативи, оскільки інакше права споживача як слабкої сторони стали б суто декларативними, а професійний кредитодавець отримував би процесуальну перевагу лише через пасивність споживача. Саме тому суд перевіряє, чи доведено належне інформування споживача, належне укладення договору та прозорість розрахунку, і дає цим обставинам правову оцінку незалежно від того, чи заявляв споживач відповідні заперечення.
За ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик наслідків їх недоведення; спрощене позовне провадження не змінює ані предмета доказування, ані стандарту належності, допустимості та достовірності доказів. Електронні докази визначені ст. 100 ЦПК України як інформація в електронній (цифровій) формі; такі докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом; подання паперової копії допускається, однак вона не набуває статусу письмового доказу і не усуває вимоги довести походження, цілісність та зв`язок доказу з конкретними обставинами справи.
У системному зв`язку норми ЦК України та спеціального законодавства про споживче кредитування встановлюють стандарт відповідального кредитування: професійний кредитодавець повинен забезпечити прозорість умов і повної вартості кредиту та до укладення договору оцінити кредитоспроможність споживача, тобто надавати кредит лише за наявності підстав вважати, що він може бути повернутий. Недодержання або недоведеність виконання цих обов`язків не створює для кредитодавця процесуальної переваги, а навпаки — означає, що ризик наслідків непрозорості та прогалин доказування покладається на сторону, яка заявляє вимогу.

ОЦІНКА СУДУ.
1) Межі доведеності укладення договору та статус споживача.
Наданий банком паспорт споживчого кредиту від 15.03.2021 підтверджує, що кредитний продукт пропонувався для споживчих цілей та містив істотні параметри (тип кредиту, строк, ліміт, процентну ставку). 
Наявність заяви приєднання з фіксацією дати 15.03.2021 і відображенням факту підпису у визначений час підтверджує волевиявлення відповідача на приєднання до банківського обслуговування, у тому числі щодо кредитних карток. 
Отже, суд виходить з того, що між сторонами виникли відносини споживчого кредитування.

2) Ланцюг електронних доказів та наслідки його неповноти для «прибуткових» нарахувань.
Разом із тим, закон і європейські стандарти захисту споживача вимагають не лише подати текст умов, а довести, що конкретний споживач отримав індивідуальну інформацію, міг її зберегти та відтворити, і що саме ці умови стали частиною договору.
У наданих матеріалах заява про приєднання оформлена як письмовий документ, однак її зміст прямо передбачає, що примірник заяви, а також невід`ємні складові договору (умови, правила, тарифи, додатки та їх редакції) доводяться до відома споживача та надаються йому через особистий обліковий запис клієнта, тобто за допомогою електронного каналу.
За такої моделі правочин має змішаний спосіб оформлення: письмова форма щодо заяви приєднання поєднана з електронною формою щодо надання споживачу примірника договору та додатків, а відтак застосуванню підлягають абзаци 2–3 частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», які покладають на кредитодавця обов`язок довести факт передання споживачу цих документів у спосіб, що дозволяє ідентифікувати одержувача.
У наданих матеріалах міститься формулювання про направлення примірника заяви в особистий обліковий запис клієнта. 
Проте відсутні службові записи подій, квитанції доставки та інші технічні підтвердження, які дозволили б суду перевірити:
-факт і момент доставки споживачу примірника договору та додатків у спосіб, що дозволяє ідентифікувати одержувача;
-незмінність (цілісність) саме тієї редакції умов, тарифів і правил, на підставі яких нараховано проценти;
-процедуру підтвердження волевиявлення засобами, що унеможливлюють підміну волі та даних (одноразові коди, підтвердження у захищених каналах тощо).
За абз. 2–3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» саме кредитодавець несе обов`язок доведення факту передання споживачу примірника договору та додатків у належний спосіб. За відсутності повного і перевірюваного ланцюга таких доказів суд не може визнати доведеними підстави та розмір «прибуткових» нарахувань у заявленому обсязі, навіть якщо відповідач не подала заперечень.
Окремо суд враховує, що паспорт споживчого кредиту прямо вказує: умови договору можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності. 
Однак окремих матеріалів, які б підтверджували проведення такої оцінки у конкретному випадку та її вплив на індивідуальні умови, суду не подано. За таких обставин суд не може заповнити прогалини припущеннями, бо це перетворило б імперативні гарантії споживача на формальність.

3) Доведеність фактичного користування кредитом і суми «тіла» кредиту.
Разом із тим, надана виписка за період 01.03.2021 – 30.07.2024 відображає рух коштів та підсумковий баланс на кінець періоду -33 374,76грн., що узгоджується із загальною сумою заявленої заборгованості. 
Розрахунок заборгованості деталізує структуру боргу та окремо виділяє заборгованість за тілом кредиту 30 244,21, при нульових показниках пені та комісії. 
У цій частині (саме тіло кредиту як неповернута сума фактично використаного кредитного ліміту) позовні вимоги є доведеними належними письмовими доказами.

4) Дострокова вимога (ч. 4 ст. 16 Закону) і повідомлення.
Умови, на які посилається банк, передбачають обов`язок письмового повідомлення клієнта про порушення та строк для усунення. 
Однак у матеріалах справи відсутні окремі докази направлення відповідачу такого повідомлення з підтвердженням доставки та змісту. За цих умов суд не може обґрунтовувати стягнення «прибуткових» нарахувань посиланням на дострокову вимогу або інші наслідки порушення, які потребують доведеного повідомлення споживача.

ВИСНОВКИ.

Оскільки спір виник зі споживчого кредитування, суд виходить з того, що такі правовідносини є не звичайним боргом, а моделлю ринкової поведінки професійного кредитодавця на фінансовому ринку. У цій моделі закон встановлює обов`язкові правила саме для сильної сторони, яка створює продукт, визначає його умови, організовує приєднання, веде облік операцій і має первинні дані для підтвердження показу умов, прийняття їх споживачем, надання примірника договору та додатків, а також правильності нарахувань. Тому суд перевіряє дотримання таких правил за Цивільним кодексом України (ст. 6, ч. 2 ст. 627, ч. 3 ст. 1054), Законом України «Про споживче кредитування» (ст. 2, 8–11, абз. 2–3 ч. 1 ст. 13, ч. 4 ст. 16, ст. 21) і Законом України «Про захист прав споживачів» (ст. 19), а також з урахуванням орієнтиру високого рівня захисту споживача за ст. 415 Угоди Україна – ЄС. Якщо кредитодавець не довів виконання цих правил у частині прозорості умов і перевірності розрахунку, суд не має правової підстави стягувати винагороду кредитодавця у вигляді процентів, комісій та інших «прибуткових» нарахувань. За доведення фактичного надання коштів суд може вирішити питання лише про повернення суми фактично отриманих кредитних коштів, а в решті вимог відмовляє як недоведених.

Оцінивши подані докази у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Надані матеріали підтверджують існування між сторонами договірних відносин та фактичне користування відповідачем кредитними коштами, що випливає з банківської виписки за період 01.03.2021 – 30.07.2024 із від`ємним підсумковим залишком, а також з розрахунку заборгованості, у якому окремо визначено суму неповернутого «тіла» кредиту 30 244 грн. 21 коп.. Саме у цій частині (неповернена сума фактично використаних кредитних коштів) вимоги позивача є доведеними належними письмовими доказами, тому підлягають задоволенню.
Водночас, у частині вимог про стягнення нарахованих відсотків 3 130 грн. 55 коп. позивач не надав такого обсягу та якості доказів, які дозволяли б суду перевірити законність і правильність «прибуткових» нарахувань. Зокрема, відсутні перевірювані докази належного індивідуального інформування споживача та передання йому примірника договору і додатків у спосіб, що дозволяє ідентифікувати одержувача, а також відсутні технічні підтвердження доставки та незмінності саме тієї редакції умов і тарифів, на підставі яких здійснено нарахування. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити підстави, періоди та правильність обчислення відсотків, тому у цій частині позовні вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають.
Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача лише заборгованість за «тілом» кредиту у сумі 30 244 грн. 21 коп., а в іншій частині заявлених вимог відмовляє.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
Позивач сплатив судовий збір 2 422 грн. 40 коп. 
Оскільки позов задоволено частково (30 244,21 із 33 374,76), судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2 195 грн. 18 коп., а решта судового збору залишається за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 15, 16, 509, 627, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 1, 2, 8–11, 16, 21 Закону України «Про споживче кредитування», статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 3, 12, 13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 259, 263–265, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за договором № б/н від 15.03.2021 у сумі 30 244 ( тридцять тисяч двісті сорок чотири) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2 195 грн. 18 коп.

У решті позовних вимог — відмовити.

Відмова у частині вимог з підстав недоведеності за наданими матеріалами не позбавляє позивача права звернутися до суду з іншими вимогами, що ґрунтуються на належно оформлених правовідносинах або стосуються іншого предмета, підстав чи періоду, за умови дотримання закону та без порушення принципу остаточності судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги у строк та порядку, встановлених ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: 
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д
ЄДРПОУ 14360570

Відповідач:
ОСОБА_1 , зареєстрована у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: І.Е.Бондаренко