Справа № 344/16092/25 
Провадження № 33/4808/180/26 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Івановича А.М.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Івановича А.М. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 665 гривень 60 копійок судового збору,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Вказане адміністративне правопорушення вчинено за наступних обставин. 
Так, 09 вересня 2025 року о 00 годині 13 хвилин, по вулиці Героїв Волновахи (Добролюбова) у місті Івано-Франківськ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки у встановленому законом порядком із застосуванням газоаналізатору «Drager Alcotest 7510», результат вказаного тесту №1225 позитивний – 1,63 % проміле алкоголю в крові. З результатом проведеного огляду водій ОСОБА_1 погодився, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом зобов`язання, чим порушив вимоги п.2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Іванович А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 26.01.2026 року щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та грубим порушенням норм процесуального права.
Вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції, всупереч принципам змагальності та неупередженості, фактично виступив на стороні обвинувачення. Суд за власною ініціативою здійснював збір доказів винуватості особи, а саме: самостійно викликав працівника поліції для надання свідчень та витребовував матеріали іншої справи, що не стосується даного провадження, для підтвердження факту керування автомобілем ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що він та особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не заявляли клопотання про виклик і допит працівника патрульної поліції. Захисник подавав клопотання виключно про допит свідка - ОСОБА_2 .
Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що докази, отримані з порушенням встановленої законом процедури, не можуть бути покладені в основу обвинувального рішення. Як зазначалося захисником у клопотанні про закриття провадження, протокол про адміністративне правопорушення складено не на місці зупинки а на місті вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю іншої особи, а саме ОСОБА_2 – яка керувала та була власницею автомобіля Нісан Ліф ДНЗ АТ4583YA. Працівники патрульної поліції зустріли особу, яка притягується до адміністративної відповідальності в іншому кварталі по АДРЕСА_2 , за 500 метрів від місця ДТП. Зазначає, що на відео видно як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності разом із працівником поліції біжать з місця зустрічі до місця скоєння ДТП за участю громадянки ОСОБА_2 .
Стверджує, що в матеріалах справи міститься оригінал протоколу серії ЕПР №447973 від 09.09.2025 року, зміст якого суттєво відрізняється від копії, наданої ОСОБА_1 безпосередньо на місці зупинки. Після того, як ОСОБА_1 отримав свою копію та поставив підпис, працівниками поліції було здійснено додаткові дописи в оригінал протоколу. Зокрема в протоколі серії ЕПР1 №447973 від 09.09.2025 року в пункті 14 наявний допис невідомої особи наступного змісту: «складено на окремому аркуші», проте у другому примірнику даного протоколу, який надається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності даний допис відсутній.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Іванович А.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 . 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Іванович А.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Іванович А.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №447973 від 09 вересня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 09.09.2025 року о 00 год. 13 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Героїв Волновахи (Добролюбова) керував ТЗ Нісан Ліф д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку, зі згоди водія, проводився на місці зупинки, із застосуванням газоаналізатору Alcotest Drager 7510, результат позитивний 1,63 проміле, тест №1225, з результатом погодився. Про повторність попереджено. Від керування відсторонено шляхом зобов`язання та шляхом паркування ТЗ без порушень ПДР, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1).
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором 2 взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Прокопчуком М.Р. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 .
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що надасть їх на окремому аркуші.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про фальсифікацію протоколу в частині напису у графі 14 протоколу, який стосується наявності письмових пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є безпідставними. Зокрема, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення дійсно має запис про те, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності «складено на окремому аркуші» Апеляційний суд звертає до уваги, що в матеріалах провадження відсутні дані про наявність письмових пояснень ОСОБА_1 під час ознайомлення його зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, вищевказана неправильність протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про істотне обмеження ОСОБА_1 щодо здійснення ефективного захисту своїх інтересів від висунутого обвинувачення. 
У протоколі зазначено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Івано-Франківському міському суді.
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було вилучене посвідчення водія. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його власноручним підписом. 
Апеляційний суд звертає увагу, що доводи апеляційної скарги щодо місця складення протоколу є безпідставним, оскільки не свідчить про порушення встановленої законом процедури, не порушує право на захист та не вказує на наявність правових підстав для визнання доказів недопустимими. 
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано прийцшов до висновку про відсутність істотних порушень, які б ставили під сумнів достовірність зібраних матеріалів або позбавляли особу можливості реалізувати свої процесуальні прав. 
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, за допомогою приладу алкотестера Драгер 7510, результати огляду на стан сп`яніння – 1,63 проміле. ОСОБА_1 власним підписом засвідчив, що з результатами він згідний. (а.с. 3)
Згідно з даними направлення в КНП «ПОК ЦПЗ» ІФ ОР на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 09.09.2025 року, внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд проводився за допомогою газоаналізатора Драгер 7510, результати огляду 1,63% проміле. Особу на огляд у заклад охорони здоров`я не доставили, оскільки вона відмовилася. (а.с. 4).
Разом з тим, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що такий огляд у медичному закладі не проводився, оскільки ОСОБА_1 не заперечував проти позитивного результату огляду, який було отримано за наслідками проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу. 
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення доводиться результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою «Аlkotest 7510» прилад ARLM - 0317, тест №1225, відповідно до якого ОСОБА_1 09.09.2025 року, станом на 00 годину 43 хвилини перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме 1.63 % проміле алкоголю у крові із наявним власноручним підписом ОСОБА_1 (а.с. 2) 
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Також до матеріалів справи долучені: зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №447973 щодо відсторонення від керування та не керування даним ТЗ ОСОБА_1 протягом 24 годин (а.с. 5), інформація щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 6), свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 7).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволять повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 8). 
Відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції спілкується з ОСОБА_1 , який повідомляє, що перепаркував транспортний засіб на прохання знайомих, оскільки сталося ДТП, де є потерпіла. Далі відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції прибувають на місце ДТП, викликають ШМД для надання допомоги жінці, яка отримала пошкодження та потребувала медичної допомоги, лежала на землі. ОСОБА_1 повідомляє, що ця жінка стояла біля пасажирських дверей транспортного засобу, який раптово почав рухатися заднім ходом, і через це її потягнуло за дверима ТЗ, внаслідок чого вона отримала травми. Після чого працівник поліції кудись телефонує та повідомляє, що приїхавши на завдання «порушення тиші» на місці відбулося ДТП із потерпілими. Інший очевидець повідомляє, що водійка автомобіля внаслідок якого трапилося ДТП зникла з місця події. Згодом на місце події приїхала швидка та госпіталізувала потерпілу. Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 спілкується з працівником поліції та повідомляє, що перегнав ТЗ з яким сталося ДТП у зв`язку з тим, що його просили це зробити. На питання працівника поліції він повідомляє, що він справді їхав за кермом, бо його попросили переїхати, також повідомляє, що він має посвідчення водія та перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції намагається з`ясувати, які обставини змусили ОСОБА_1 , після вживання алкогольних напоїв, сісти сів за кермо. Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що усі очевидці події перебували в стані сп`яніння, а машину треба було перегнати, бо вона зіткнулася із стіною. Працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 про незаконність його дій, оскільки він вчинив переміщення транспортного засобу, яке причетне до ДТП. Водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції надав паспорт громадянина України. Згодом водію ОСОБА_1 повідомили, що у нього вбачають ознаки сп`яніння, а тому запропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, водій погодився, передав мундштук, працівник поліції роз`яснив процедуру проходження тесту, тест №1225, результат 1,63% проміле. Працівник поліції повідомив, щ у разі згоди з результатом щодо водія буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водій погодився, після чого працівник поліції складає відповідні адміністративні матеріали. Згодом водія ознайомили зі складеним відносно нього протоколом за ч.1 ст. 130 КУпАП, тимчасове посвідчення водія не видавали, водій ознайомився та отримав копію протоколу. 
Відеозаписом із відео реєстратора транспортного засобу зафіксовано рух транспортного засобу Нісан Ліф, його зупинку та як із автомобіля з місця водія виходить ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, визнавав вживання алкогольних напоїв, погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу як водій транспортного засобу та не заперечував позитивний результат огляду на стан сп`яніння,який було проведено поліцейським із застосуванням спеціального технічного приладу. 
Відеозаписом зафіксовані обставини, які дозволяють встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та зупинив його після того, як побачив патрульний поліцейський автомобіль. 
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.
Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника адвоката Івановича А.М. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв