ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/3528/23 
Номер провадження 22-ц/816/6/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сидоренко А. П. 
з участю секретаря судового засідання – Овчаренко М.В.,

у присутності :
представника відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Кураксіної Ольги Вікторівни, 

розглянувши упорядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2023 року у складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Головного управління Державної казначейської служби у Сумській області про повернення безпідставно стягнутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника – адвоката Кутового Я.А. звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивовано тим, що 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1652-МК від 22 лютого 2008 року в розмірі 114555,85 доларів США,( що за курсом 26 грн 18 коп. ) складає – 2 999 072 грн 15 коп. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 27 січня 2023 року вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 03 липня 2023 року ОСОБА_1 отримав письмову відповідь, з якої вбачається, що 01 березня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», так як рішенням Охтирського міськрайонного суду виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню. По даному виконавчому провадженню було безпідставно стягнуто з позивача та перераховано на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 123 000 грн 92 коп., крім того з ОСОБА_1 було безпідставно стягнуто виконавчий збір в сумі – 167 537 грн 85 коп. та витрати виконавчого провадження в сумі 318 грн 00 коп., також по даному провадженню з ОСОБА_1 було утримано 31 865 грн 4 коп., в якості погашення боргу, але дана сума органом примусового виконання була повернута добровільно на картковий рахунок позивача. 
Тому просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 123 000 грн 92 коп., визнати протиправними та скасувати постанови Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення з ОСОБА_1 – 167 537 грн 85 коп. виконавчого збору та 318 грн 00 коп. витрат виконавчого провадження, стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти виконавчого збору в сумі 167 537 грн 85 коп. та 318 грн 00 коп. витрат на проведення виконавчого провадження. 
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанови Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення з ОСОБА_1 – 167 537 грн 85 коп. виконавчого збору та 318 грн 00 коп. витрат виконавчого провадження. Відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Головного управління державної казначейської служби у Сумській області про повернення безпідставно стягнутих коштів.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 області задовольнити частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 123000 грн 92 коп., відмовлено в решті вимог за необґрунтованістю.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1221 грн 60 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що стягнута судом першої інстанції на користь позивача сума 123 000 грн 92 коп. не є доведеною. Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів перерахування у рамках виконавчого провадження №55635350 коштів на рахунок стягувачу у заявленому позивачем до стягнення розмірі, зокрема платіжних доручень органу ДВС про перерахування коштів банку. 
Зазначає, що грошові кошти, які позивач вважає такі, що набуті банком безпідставно, було стягнуто з метою погашення заборгованості по кредитному договору №1652-МК на підставі договірних зобов`язань, а тому оспорювана сума не вважається такою, що отримана банком безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 травня 2019 року у справі №522/5771/16-ц, від 27 січня 2020 року у справі №308/13503/16-ц. 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 12 січня 2024 року зупинено провадження у даній справі до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та залучення у справі всіх його правонаступників. 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20 січня 2026 року залучено до участі у даній справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 . 
У визначений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Охтирського міськрайонного суду від 27 січня 2022 року визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 20943 від 16 листопада 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 1652-МК від 22 лютого 2008 року в сумі 114555,85 доларів США, що за курсом 26,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.09.2017 р. складає 2999072 грн 15 коп., таким, що не підлягає виконанню (а.с.8-10).
01 березня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», так як рішенням Охтирського міськрайонного суду виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Згідно листа Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 липня 2023 року за № 25365 за виконавчим провадженням № 55635350 з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 123 000 грн 92 коп., виконавчого збору 167537 грн 85 коп. та витрат виконавчого провадження в сумі 318 грн 00 коп. (а.с.13). 
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів в розмірі 123 000 грн 92 коп., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, а тому суд вважав за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк, на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 123 000 грн 92 коп.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).
Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2022 року, яке набрало законної сили 01 березня 2022 року, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 20943 від 16 листопада 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 1652-МК від 22 лютого 2008 року в сумі 114555,85 доларів США, що за курсом 26,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 вересня 2017 року складає 2999072 грн 15 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню. 
Факт стягнення з ОСОБА_1 та перерахування на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» 123 000 грн 92 коп., підтверджується листом начальника відділу Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області (а.с. 13). 
Крім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, а також у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було вирішено заявлене позивачем клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження, ухвалою апеляційного суду від 02 березня 2026 року було зобов`язано Охтирський відділ ДВС надати інформацію щодо перерахування виконавчою службою стягувачу - АТ КБ «ПриватБанк» коштів в рамках виконавчого провадження №55635350 з примусового виконання виконавчого напису №20943, виданого 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 3 000 872 грн 15 коп.
З наданих Охтирським відділом ДВС в Охтирському районі Сумської області, на виконання ухвали апеляційного суду, платіжних інструкцій інструкції, вбачається, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №55635350 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №20943, виданого 16 листопада 2017 року, на користь АТ КБ «ПриватБанк» перераховано 123 000 грн 92 коп.
Отже, зважаючи на те, що виконавчий напис №20943, виданий 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 3 000 872 грн 15 коп. в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, тому суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про те, що отримані ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 123 000 грн 92 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.
Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що кошти перераховані на виконання дійсного кредитного договору, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.
При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.
Правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 травня 2019 року у справі №522/5771/16-ц, від 27 січня 2020 року у справі №308/13503/16-ц, на які посилається заявник апеляційної скарги у своїх доводах, не підлягає застосуванню, оскільки у зазначених справах встановлені інші фактичні обставини, відмінні від справи № 574/993/24.
Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складене 10 березня 2026 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

А. П. Сидоренко