179/428/26
1-кп/179/107/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року       с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026042470000016 від 17.01.2026 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, із середньо - спеціальною освітою, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, - 
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 та Закону України від 21.10.2025 № 4643-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»).
15 січня 2026 року о 20 год. 00 хв, більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити, ОСОБА_4 прийшов додому до свого знайомого ОСОБА_5 , який проживає по АДРЕСА_2 . Перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_5 , ОСОБА_4 побачив біля господарської будівлі, що розташована на території подвір`я, зварювальний апарат «Дніпро М», модель MG-18DX. 
В цей час та в цьому місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного майна для подальшої реалізації в корисливих для себе цілях.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, шляхом вільного доступу пройшов на територію подвір`я, розташованого по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , підійшов до господарської будівлі, поруч якої стояв зварювальний апарат «Дніпро М», модель MG-18DX і, взявши у руки зварювальний апарат, вийшов з території двору ОСОБА_5 , тим самим місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд в корисливих для себе цілях.
Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 12 725 грн. 22 коп. (дванадцять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 22 копійки).
Крім того, 18 січня 2026 року близько 18.00 години, більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити, ОСОБА_4 , знаходився за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де останні у приміщенні житлового будинку відпочивали. Під час спілкування ОСОБА_4 помітив у будинку ОСОБА_6 ігрову приставку Sony PlayStation 4, 500 GB, з двома джойстиками Sony CUH-2CT2E. В цей час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, вчиненим повторно, шляхом зловживання довірою, а саме: зазначеною ігровою приставкою.
Реалізуючи свій злочинний вищезазначений умисел, у вказаний час та місці, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, під приводом взяти в користування на один день ігрову приставку, ОСОБА_4 попрохав у ОСОБА_6 його ігрову приставку Sony PlayStation 4, 500 GB, з двома джойстиками Sony CUH-2CT2E, при цьому не маючи наміру повертати її.
В свою чергу, ОСОБА_6 , повністю довіряючи ОСОБА_4 , не здогадуючись про його злочинний намір, на прохання ОСОБА_4 , добровільно передав останньому вищевказану ігрову приставку.
Отримавши зазначену ігрову приставку, ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_6 , попрямував у напрямку с. Оленівка Самарівського району Дніпропетровської області, таким чином з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд в корисливих цілях і тим самим заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на суму 5 800,00 грн. (п`ять тисяч вісімсот гривень 00 копійок).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4, ст. 190 ч. 2 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 15 січня 2026 року о 20 год. 00 хв прийшов до свого знайомого ОСОБА_5 , який проживає по АДРЕСА_2 . Він постукав у двері та зрозумів, що ОСОБА_5 не має у будинку. Потім він побачив на території подвір`я зварювальний апарат. Він викрав зварювальний апарат, який у подальшому продав. 
18 січня 2026 року близько 18.00 години він перебував за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Він попрохав у ОСОБА_6 взяти собі погратися ігрову приставку Sony PlayStation 4 з двома джойстиками, яку він не повернув, а продав на наступний день. У скоєному розкаюється. 
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, претензій морального та матеріального характеру не мають, просили обрати міру покарання обвинуваченому на розсуд суду. 
Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілих. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілих. 
Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.
Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, та у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він та прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.
До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінальних правопорушень відповідає дійсним обставинам скоєних діянь.
На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, та за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. 
При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин та нетяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку у лікаря – психіатра та лікаря - нарколога, з місця проживання характеризується задовільно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України. 
Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені. 
З урахуванням ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі. 
Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
З урахуванням вчинення ОСОБА_4 кількох кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Разом з цим, враховуючи думку прокурора, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Іспитовий строк — це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота.
Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.
Цивільний позов не заявлено.
В ході досудового розслідування були понесені витрати, пов`язані з залученням експерта ОСОБА_7 для проведення судової товарознавчої експертизи № 151 від 23.01.2026 вартістю 424,08 грн., що підтверджено відповідним звітом про фактичні затрати на проведення експертизи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово- експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Статтею 9 ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.
Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.
До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Аналізуючи вказані норми права, суд дійшов до висновку, що з обвинуваченого суд має право стягнути процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, стягуються на користь держави. Перерахування таких витрат на рахунки експертів даною нормою не передбачено.
Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_7 , який проводив вищевказану судово-товарознавчу експертизу, є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України, але не є працівником державної спеціалізованої установи.
Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення витрат на проведення судової товарознавчої експертизи у загальній сумі 424,08 гривень на користь експерта ОСОБА_7 , а також і неможливість стягнення цих коштів на користь держави. 
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України. 
Речові докази: зварювальний апарат «Дніпро М», модель MG-18DX, який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , - вважати повернутими власнику; ігрову приставку Sony PlayStation 4, 500 GB, з двома джойстиками Sony CUH-2CT2E,, які передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , - вважати повернутими власнику; DVD-R диск, на якому знаходяться відеоматеріали, зафіксовані в ході слідчого експерименту, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 12026042470000016, - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 190 КК України – у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 2 (двох) років він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. 
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого. 
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази: зварювальний апарат «Дніпро М», модель MG-18DX, який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , - вважати повернутими власнику; ігрову приставку Sony PlayStation 4, 500 GB, з двома джойстиками Sony CUH-2CT2E,, які передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , - вважати повернутими власнику; DVD-R диск, на якому знаходяться відеоматеріали, зафіксовані в ході слідчого експерименту, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 12026042470000016, - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід не обирався.
На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1