Справа № 149/3108/25 
Провадження № 33/801/294/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвоката Мар`яш Лілії Валеріївни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року у задоволенні клопотань адвоката Мар`яш Л. В. про визнання доказів неналежними та недопустимими, про закриття провадження - відмовлено.
Визнано винним та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Не погодившись із вказаною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає, що він не керував автомобілем, про що неодноразово зазначав працівникам поліції, тому підстав проходити огляд не було. Суд обґрунтував докази керування транспортним засобом лише припущеннями, які не підтверджені жодними доказами. У протоколі про адміністративне правопорушення формально зазначено надумані поліцейським ознаки сп`яніння, для штучного створення підстав щодо вимоги пройти огляд. Пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я була безпідставною та передчасною, оскільки огляд водія у медичному закладі проводиться лише у разі відмови від огляду на місці зупинки або у разі незгоди водія з результатами огляду. Протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом у справі. Судом не надано оцінку поведінці поліцейським. Відеозапис не є повним та безперервним і не містить факту керування ним транспортним засобом.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Мар`яш Л.В., яка підтримала апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на наступне.
У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456141, складеного поліцейським 1 взводу УПП роти УПП бат. БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Корнійчуком В.Л., 17 вересня 2025 року о 00:30 год. в с. Уланів по вул. Миру, 9 В, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Визнаючи  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456141 від 17 вересня 2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; відеозаписами.
Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений судом за неповного з`ясування обставин даної справи, без аналізу та наданню оцінки усім обставинам справи.
Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_1  зазначав про те, що він не керував транспортним засобом та автомобіль під його керуванням не був зупинений працівниками поліції.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати найголовніше - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Всі обставини у справі про адміністративне правопорушення встановлюються на підставі доказів.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП). 
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Апеляційний суд при перегляді справи дослідив всі докази у справі, в тому числі ті докази, зміст яких суд першої інстанції описав у постанові, але не надав їм оцінки.
В даному випадку, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінуємого йому правопорушення через доведеність такої. 
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 неодноразово казав поліцейським, що він не їхав, і що в поліцейського немає доказів тому і не може бути таких.
Так, відхиляючи позицію ОСОБА_1 щодо не керування ним транспортним засобом суд першої інстанції зазначив, що відеозаписи дійсно починаються з моменту спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , який знаходився неподалік автомобіля «ВАЗ 21099», н.з. НОМЕР_1 , власником якого він являється (згідно відомостей з протоколу), та не фіксують рух транспортних засобів та керування ними. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що їде з роботи, став справити природні потреби, а також повідомив, що проживає у с. Іванопіль Бердичівського району Житомирської області, що орієнтовно за 12 кілометрів від с. Уланів. Та обставина, що ОСОБА_1 перебував в комендантську годину 00:30 у с. Уланів, поруч з автомобілем, де не зафіксовано інших осіб, окрім поліцейських, зважаючи на пояснення ОСОБА_1 що він їде з роботи, цей рух був в напрямку населеного пункту, де він проживає, пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що автомобіль переслідувася, у своїй сукупності свідчать про те, що саме він керував належним йому автомобілем. 
При цьому, суд взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що автомобіль ВАЗ був помічений під час руху і зупинявся за допомогою проблискових маячків, після зупинки один з поліцейських одразу пішов за водієм. 
Апеляційний суд бере до уваги, що свідок ОСОБА_2 – це поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення.
За змістом статті 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.  
Працівник поліції є зацікавленою особою, а його показання не можуть бути допустимим доказом, і такі докази будуть не об`єктивними.
У даному випадку надані ОСОБА_2 пояснення не можуть підтверджувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки автомобіля під його керуванням, оскільки вони не підтверджуються доданим до протоколу відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Такі свідчення не можуть замінювати належні докази – відеозапис.
У пункті 5 розділу ІІ (порядок застосування портативних відеореєстраторів та карт пам`яті до них, їх облік, зберігання та видача відеозаписів) Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ цієї Інструкції (порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах), включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
З відеоазпису вбачається, що на момент здійснення відеофіксації ОСОБА_1 знаходився навіть не поруч з автомобілем, який був припаркований на узбіччі дороги в неробочому стані (з вимкненим двигуном). Під час розмови ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що він не їхав за кермом, а коли поліцейські підійшли, то він стояв.
Апеляційний суд приходить до висновку, що жодного достовірного доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом (що в обов`язковому порядку повинно бути доведеним при розгляді такої категорії справ), у матеріалах справи не має. 
Взагалі є незрозумілим, чому поліцейські, які їхали за ОСОБА_1 з включеними проблисковими маячками (з їх слів) не вели відеофіксацію чи на відеореєстратор з салону службового транспортного засобу, чи на нагрудний відеореєстратор.
У даній справі висновок суду першої інстанції про керування ОСОБА_1 транспортним засобом зроблений на припущеннях, що в свою чергу суперечить вимогам ч.2 ст.7 КУпАП - провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Суд першої інстанції, взявши до уваги окремі уривки (фрази) з розмови, зробив висновок про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Тобто єдиним доказом на підтвердження факту керування транспортним засобом є окремі слова особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, і це є неприпустимим, адже інших доказів, які б підтверджували слова ОСОБА_1 , немає. А відтак висновок суду є не що інше, як припущення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України"). Тому, при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід зважати на норми кримінального процесуального закону, зокрема, те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 373 КПК України).
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на доводи апеляційної скарги з приводу порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
У п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 зазначено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Із системного аналізу наведених вище положень слідує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння відбувається в два етапи.
Спочатку огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомого спеціальних технічних засобів.
У разі відмови від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу водій направляється поліцейським до закладу охорони здоров`я для проведення огляду.
І лише після відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський на законних підставах має право скласти протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням ознак сп`яніння і дій водія щодо ухилення від огляду.
Дотримання положень законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, є обов`язком поліцейського (ст. 18 Закону України «Про національну поліцію»).
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456141 від 17 вересня 2025 року в загальному зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного у встановленому законом порядку відмовився.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається, що поліцейський пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів, а одразу направив його для проходження огляду до закладу охорони здоров`я. 
Тобто поліцейськими було порушено також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак в наявності яких має переконатись посадова особа, яка складає відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно вимог ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Справи про адміністративні правопорушення мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачяться на користь обвинуваченої особи, а в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б переконливо свідчили, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало