Справа № 183/8879/25
№ 2/183/5412/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Михайлової О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнека Лариси Анатоліївни, про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулась до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1242, складеного та посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М. За життя ОСОБА_2 складено заповіт від 26 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кізімою В. В., згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла її донці – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після смерті матері позивач звернулась до Приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнека Л. А. з заявою про вступ у спадщину за заповітом. Позивачеві видано Свідоцтво на спадщину за заповітом від 15 квітня 2025 року, однак у свідоцтві вказано про право спадкування лише грошових коштів. Нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходилось у приватній власності ОСОБА_2 свідоцтвом не охоплено. Жодного документу відносно нерухомого майна позивачеві не надано. Згідно з листом Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 19 грудня 2024 року № 74 реєстрація прав на власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зберігалась в архіві Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях. Архівні документи Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на підконтрольну Україні територію не вивезені, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогодні окупована російською федерацією, тому Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Вся правовстановлююча та технічна документація на нерухоме майно лишилася на окупованій території в Сєвєродонецької міської територіальної громади в паперовому виді, в місцевому БТ1. Реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав не зазначена. Згідно з листом Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області № 2716 ВА/2025 від 13 серпня 2025 року інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію не вивезені, та згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Сєвєродонецька міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе. 
Позивач звернулась до Приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнека Л. А. з заявою від 12 серпня 2025 року щодо отримання відмови у видачі Свідоцтва на спадщину за заповітом на нерухоме майно. Відповіддю приватного нотаріуса від 19 серпня 2025 року № 181/02-14 позивача повідомлено, що без документів, підтверджуючих право власності на нерухоме майно матері позивача відсутня можливість видачі документів. Відмова нотаріуса, викладена у відповіді та невидача свідоцтва позбавляє позивача права власності, що є підставою звернення до суду.
Постановленою суддею ухвалою від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріальні посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. Також витребувано від нотаріуса копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 .
На виконання вищевказаної ухвали 26 вересня 2025 року судом отримано копію спадкової справи та в судовому засіданні 28 січня 2026 року – оригінали доказів.
Постановленою судом ухвалою від 20 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та судове засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.
Постановленими у підготовчому засіданні 29 жовтня 2025 року ухвалами замінено відповідача з Сєвєродонецької міської ради на Сіверськодонецьку міську військову адміністрацію Сіверськодонецького району Луганської області, яку виключено зі складу третіх осіб, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Надала на огляд суду оригінали доказів.
Судом у судовому засіданні 28 січня 2026 року оглянуто оригінали доказів, надані представником. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином з огляду на виконання ухвали суду про витребування доказів.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
Відповідно до належним чином засвідченої копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 вересня 1982 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася донька – ОСОБА_4 /а.с.12/, яка, згідно з наданим свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 05 червня 2002 року змінила прізвище на « ОСОБА_5 » /а.с.11/.
Згідно з дослідженими в судовому засіданні оригіналами, долучених позивачем до позову у копіях договору купівлі-продажу квартири серії ААК № 610182 від 14 березня 1998 року /а.с.15, 79-80/, складеного та посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1242, технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, складеного 04 вересня 1995 року, виданого Сєвєродонецьким БТІ /а.с.16/, копією домової книги для прописки громадян, зареєстрованої 29 серпня 1995 року /а.с.18-20/, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 5 184,00 грн. 25 березня 1998 року, згідно зі штампом та печаткою Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька про реєстрацію права власності з підписом посадової особи, перехід права власності зареєстрований в реєстрову книгу за № 329. Оглянуті судом оригінали містять відповідні підписи кульковими ручками сторін договору, посадових осіб, печатки відповідних органів, нотаріуса.
26 січня 2016 року ОСОБА_2 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кізімою В. В., копію якого надано суду /а.с.14/, згідно з яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.14/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Черкаси ОСОБА_2 померла, про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 /а.с.13, 44/.
Згідно з отриманою судом копією витягу зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 та наданих позивачем копій доказів, убачається, що:
-позивач згідно з відміткою в паспорті громадянки України серія НОМЕР_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.45/;
-30 листопада 2024 року ОСОБА_1 подала заяву до Приватного нотаріуса Самарійського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнека Лариси Анатоліївни про прийняття спадщини після матері – ОСОБА_2 , в якій зазначила про наявність заповіту /а.с.43/;
-30 листопада 2024 року нотаріусом заведено спадкову справу /а.с.42/;
-30 листопада 2024 року нотаріусом у спадковому реєстрі заповітів перевірено заповіти, складені від імені ОСОБА_2 /а.с.49-50/ та встановлено наявність заповіту від 26 січня 2016 року;
-30 листопада 2024 року нотаріусом до компетентних органів направлено запити щодо місця проживання ОСОБА_2 , та осіб, які з нею були зареєстровані на день смерті /а.с.52/, інформації про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.53/;
-19 грудня 2024 року листом № 74 КП «Сєвєродонецьке БТІ» повідомлено нотаріуса, що реєстрація прав на власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 зберігалась в архіві Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях. Архівні документи Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на підконтрольну Україні територію не вивезені, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогодні окупована російською федерацією, тому Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.54/;
-листом Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області від 12 грудня 2024 року № 405 нотаріуса повідомлено про те, що ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 ,, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,, ОСОБА_11 /а.с.55/;
-15 квітня 2025 року позивачем подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові внески /а.с.56/;
-15 квітня 2025 року нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 719, згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_2 у виді грошових внесків з процентами, з залишком на депозитному та карткових рахунках є її донька ОСОБА_1 /а.с.66/.
12 серпня 2025 року позивачем нотаріусу подано заяву про надання у письмовій формі причин відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.26/.
19 серпня 2025 року листом нотаріуса № 181/02-14 позивача повідомлено про необхідність надання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на належне їй нерухоме майно /а.с.25/.
Листом Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області від 13 серпня 2025 року № 2716 ВА/2025 повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію не вивезені, та згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Сєвєродонецька міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе /а.с.27/. 
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Вирішуючи позов, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Суду надано належні та допустимі докази наявності у позивача документу, що засвідчує право власності (договір купівлі-продажу) спадкодавця на житло, яке зареєстровано згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести право власності спадкодавця.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою. Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.
Спадкодавцем право власності набуте у 1998 році. Наданий позивачем доказ у виді договору купівлі-продажу, посвідчений нотаріально, містить засвідчувальний напис про реєстрацію переходу права власності, вчинений органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1998 рік – Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності спадкодавця, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, суд висновує, що позивачем доведено право власності спадкодавця на спірне майно.
За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» особливості реалізації права на спадкування щодо тимчасово окупованої території, передбаченої частиною першою статті 3 цього Закону, регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, крім заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.
За п. 2.1, 2.2, 2.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (надалі – Порядок 296) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна: про прийняття спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; про згоду бути виконавцем заповіту; про відмову від заповідального відказу; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її/його подачі за місцем заведення спадкової справи, крім випадків, передбачених підпунктом 2.11 цього пункту.
Так, матеріали справи свідчать, що нотаріусом заведено спадкову справу після подання позивачем заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, перевірено наявність зареєстрованих спадкових справ, спадкових договорів, заповітів.
За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).
За ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними (ч. 1 ст. 1280 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Надані в справу докази свідчать, що на момент смерті ОСОБА_2 позивач була зареєстрована з нею, є єдиною особою, яка подала у шестимісячний строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому суд ураховує те, що ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.
За таких обставин, наведені докази у сукупності свідчать про те, що спадкодавець набула права власності на спірну квартиру, а тому таке її право власності увійшло до складу спадщини.
Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті її матері, прийняла спадщину у строки та порядку, встановленому Законом, місце її реєстрації з 21 червня 1999 року збігається з місцезнаходженням спірного майна (на що вказують відомості в паспорті та довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи), суд вважає що позовні вимоги про визнання права власності обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно – квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення суду в повному обсязі складене та підписане після відновлення електропостачання в порядку черговості 17 березня 2026 року.

Учасники справи:
позивач –ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрована, як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32;
третя особа – Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнека Лариса Анатоліївна, номер свідоцтва 2487; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гідності, буд. 23.

Суддя         Д. О. Парфьонов