Справа № 496/5372/24
Провадження № 2/515/115/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Луцюка В.О.,
секретар судового засідання Чумаченко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника Попова Вячеслава Євгеновича до ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дукін Сергій Васильовича, про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, 
В С Т А Н О В И В :

15 серпня 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ) через свого представника звернулося до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 травня 2019 року близько 14 години 30 хвилин на автодорозі 2км+900м М-27 в Овідіопольському районі Одеської області мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобілів «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортний засіб «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Згідно з постановою Біляївського районного суду Одеської області від 14 червня 2019 року винним у вчинення ДТП визнано відповідача у справі ОСОБА_1 .
На дату вчинення ДТП відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована. З метою отримання відшкодування (регламентної виплати) з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування останній звернуся до МТСБУ. 
Позивач відшкодував потерпілому завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у сумі 25 186,94 грн, а також поніс додаткові витрати з оплати послуг оцінювача у сумі 500,00 грн, загальний розмір витрат МТСБУ 25 686,94 грн.
Посилаючись на вказані обставини, а також на п.п 38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу завдані збитки у розмірі 25 686,94 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
27 січня 2026 року від представника відповідача – адвоката Дукіна С.В. надійшли письмові пояснення, в яких сторона відповідача просила ухвалити рішення у справі, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача, зменшивши суму страхового відшкодування на суму франшизи та ПДВ, мотивуючи таким. На підтвердження вартості матеріального збитку на суму 25 186,94 грн стороною позивача надано висновок експерта № 105-19 від 25 червня 2019 року. Судовий експерт послався на п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, за допомогою якої згідно нищезазначеної формули визначив суму збитку 25 186,94 грн, а саме: У= Ср + См + Сс * (1-Ез) + ВТВ (24), де: 
С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт = 3748,00 грн.;
С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів = 9234, 02 грн.;
С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту = 49479, 45 грн.;
Е з - коефіцієнт фізичного зносу = 0,7.
Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. З наданого розрахунку вбачається, що сума страхового відшкодування не зменшена на суму франшизи. 
Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Стягнення страхового відшкодування також повинно відбуватись без врахування ПДВ.
Крім того, сторона відповідача просить відмовити у задоволення заявлених вимог про стягнення судового збору у сумі 3 028,00 грн на користь позивача, оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (вх. № 537/26-Вх 27.01.2026).
30 березня 2026 року стороною відповідача подано заяву-розрахунок суми відшкодування, в якій представник просив ухвалити рішення у справі, яким частково задовільнити позов на суму 18 738,44 грн, яка відповідає формулі, за якою експертом проведено розрахунок завданих збитків відповідно до п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, а також відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору у сумі 3 028,00 грн на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (вх. № 2375/26-Вх 30.03.2026).
31 березня 2026 року від представника позивача Попова В.Є. надійшло заперечення на клопотання сторони відповідача щодо врахування заяви-розрахунку, оскільки позивачем не спростовано висновку експерта належним чином. Матеріалами справи підтверджено, що розмір матеріального збитку встановлено висновком експерта № 105-19 від 25 червня 2019 року, згідно з яким вартість матеріальних збитків, завданих власнику «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 27 825,86 грн. Вказаний висновок є належним та допустимим доказом, складений із застосуванням спеціальних знань, не оскаржений у встановленому законом порядку та не спростований іншим експертним дослідженням. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про призначення судової експертизи та не наданого альтернативного висновку. Заява-розрахунок відповідача зводиться до самостійного арифметичного перерахунку складових експертного висновку, а тому не є доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України. Посилання сторони відповідача на на п.8.2 Методики товарознавчої експертизи є формальним та ігнорує зміст експертного дослідження як цілісного процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, відповідальна за шкоду, зобов`язана відшкодувати МТСБУ саме суму здійсненої виплати. Доводи відповідача щодо іншого розміру шкоди не впливають на обсяг його обов`язку відшкодувати фактично здійснену МТСБУ виплату (вх № 2397/26-Вх 31.03.2026).
15 квітня 2026 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшли додаткові письмові пояснення на заперечення відповідача щодо розміру виплати, в яких останній зазначив, що регламентна виплата була здійснена без врахування ПДВ, оскільки виплата проводилася безпосередньо фізичний особі, а не суб`єкту господарювання чи платнику ПДВ. Крім того, на момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому франшиза у цьому випадку не застосовується. Тобто, заявлена позивачем сума є фактично понесеними витратами, які підлягають стягненню у порядку регресу (вх. № 2792/26-Вх 15.04.2026).
Згідно з ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року цивільну справу направлено за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання.
19 березня 2025 року відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справу передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року справу передано у провадження судді Татарбунарського районного суду Одеської області Луцюка В.О.
Відповідно до ухвали судді від 26 травня 2025 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дукіна Сергія Васильовича про залишення позовної заяви без розгляду.
Згідно з ухвалою суду від 30 березня 2026 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судове засідання.
У судове засідання сторони не з`явилися. 
Представник позивача Попов В.Є. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення (вх. № 2523/26-Вх 02.04.2026).
Представник відповідача Дукін С.В. також подав суду заяву про слухання справи у його та відповідача відсутність, просив задовольнити позовні вимоги частково, з урахуванням наданих стороною відповідача пояснень з розрахунком та звільнити відповідача від сплати судового збору (вх. №2708/26/26-Вх 14.04.2026).
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до такого висновку. 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що автомобіль марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який йому належить на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого РЕВ-9 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 04 вересня 2013 року (а.с. 12-13), станом на 18 травня 2019 року був застрахований ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників належних транспортних засобів АМ8679718, термін дії з 24 листопада 2018 року по 23 листопада 2019 року (а.с. 9). Страховик є діючим членом МТСБУ (а.с. 182).
Автомобіль марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 станом на 18 травня 2019 року був застрахований ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників належних транспортних засобів АЕ9875046, термін дії з 29 жовтня 2018 року по 28 жовтня 2019 року (а.с. 9). Страховик припинив членство в МТСБУ та позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 21 серпня 2024 року (а.с. 180).
18 травня 2019 року близько 14 години 30 хвилин на автодорозі 2км+900м М-27 в Овідіопольському районі Одеської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Чорноморська, не дотримався безпечної дистанції з автомобілем марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку попереду нього, внаслідок чого скоїв зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а.с. 8).
Водій та власник автомобіля марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 11 березня 2020 року звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9-11).
За результатами висновку експерта ОСОБА_4 № 105-19, складеного 25 червня 2019 року по дослідженню автомобіля марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку становить 27 825,86 грн (а.с. 15-31). 
До звіту додано протокол огляду транспортного засобу, калькуляцію ремонтних робіт (а.с. 32-33).
Згідно з наказом начальника Департаменту внутрішнього страхування МТСБУ С.Бабич від 15 квітня 2020 року з фонду захисту потерпілих внаслідок ДТП відповідно до довідки № 1 від 14 квітня 2020 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих підлягає до виплати сума страхового відшкодування у розмірі 25 186,24 грн (а.с.44-45).
16 квітня 2020 року МТСБУ було виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 25 186,94 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1477844 (а.с. 46).
Крім того, відповідно до платіжної інструкції № 1478086 від 27 квітня 2020 року МТСБУ перераховано ТОВ «Авто Одекс» за оплату послуг аварійного комісара 500,00 грн (а.с. 47).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Підпунктом «а» пункту 41.1. ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Так, МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Станом на час розгляду справи відповідач шкоди не відшкодував.
23 лютого 2024 року МТСБУ на адресу відповідача направлені вимогу про компенсування у добровільному порядку витрат (а.с. 48), яку залишено останнім поза увагою.
На день розгляду справи кошти відповідачем також не відшкодовані.
Таким чином, враховуючи, що факт ДТП мав місце й відповідач винний у її вчиненні, розмір збитків внаслідок ДТП підтверджено звітом оцінки вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу з доданою калькуляцією ремонтних робіт, платіжною інструкцією, позивач сплатив за відповідача матеріальне відшкодування заподіяної шкоди, суд вважає вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
Заяву-розрахунок сторони відповідача суд не приймає як доказ вартості збитків в силу ст. 76 ЦПК України, оскільки такий не є належним та допустимим доказом, а є суб`єктивною позицією сторони відповідача, а не висновком експерта, який підтверджує обставини справи. Докази повинні бути належними в розумінні ст. 77 ЦПК України, а розмір збитків має встановлюватися експертизою або документами, що підтверджують реальні витрати. При цьому, висновок експерта є належним та допустимим доказом, складений із застосуванням спеціальних знань, не оскаржений відповідачем у встановленому законом порядку та не спростований іншим експертним дослідженням. Клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи стороною відповідача не заявлялося. 
Щодо посилання сторони відповідача на зменшення суми збитків страхового відшкодування на суму франшизи та суму ПДВ, суд зазначає таке. 
Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21 грудня 2020 року.
Абзацом 2 п.12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції на час виникнення правовідносин, передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Згідно з п. 36.6 ст. 36 вказаного Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом у ході судового розгляду справи, на момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодував потерплій особі шкоду на умовах, визначених цим Законом, оскільки така заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому вимоги щодо виплати франшизи у даному випадку не застосовується.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
З матеріалів справи вбачається, що зазначене відшкодування перераховувалося безпосередньо потерпілій особі ОСОБА_2 , а не виконавцю робіт чи продавцю будівельних матеріалі, які є платниками ПДВ, про що свідчить надана позивачем платіжна інструкція №1477844 від 16 квітня 2020 року (а.с. 46). 
Отже, заявлена позивачем сума здійсненої виплати потерпілій особі у розмірі 25686,94 грн є фактично понесеними витратами, які підлягають стягненню з відповідача у порядку регресу.
Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, відповідальна за шкоду, зобов`язана відшкодувати МТСБУ саме суму здійсненої виплати.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК Україн, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Пунктом 35 постанови ВССУ 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
З копій довідки МСЕК № 529374 серії 12ААВ, виданої 08 червня 2022 року, та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Пенсійним фондом України 04 серпня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням безстроково, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
За таких обставин, враховуючи, що позов було задоволено, а відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що позивачу слід компенсувати судовий збір за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, код ЄДРПОУ 21647131, адреса місцезнаходження: бульвар Русанівський, буд. 8, м. Київ, майнову шкоду в порядку регресу у сумі 25 686,94 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят шість тисяч грн 94 к.).
Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України, код ЄДРПОУ 21647131, адреса місцезнаходження: бульвар Русанівський, буд. 8, м. Київ, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 к.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2026 року.

Суддя В.О. Луцюк