Справа № 939/3592/25

РІШЕННЯ
Іменем України
13 березня 2026 року	селище Бородянка  	

Бородянський районний суд Київської області в складі головуючого – судді Стасенка Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2247-1010-2 від 13 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" і ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн, строком кредитування 365 днів, до 12 листопада 2024 року, шляхом переказу коштів на його платіжну картку, емітовану в АТ КБ "Приватбанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3.50% від суми кредиту за кожен день користування. Кредитні кошти у розмірі 2000 грн були переказані відповідачу 13 листопада 2023 року на платіжну картку. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 25815 грн, з яких 2000 грн – заборгованість за кредитом, 23815 грн – заборгованість за нарахованими процентами за період з 13 листопада 2023 року по 12 листопада 2024 року.
Тому, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 25815 грн, відшкодувати сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. 
04 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.
23 лютого 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що з позовні вимоги щодо розміру заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом та розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявленого позивачем, задоволенню не підлягають, оскільки кредитний договір укладений 13 листопада 2023 року, сума позики 2000 грн, строк кредитування 365 днів, до 12 листопада 2024 року, зі сплатою стандартної процентної ставки 3.50% в день. За час дії договору він 18 грудня 2023 року сплатив в рахунок погашення заборгованості 1735 гривень. Стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1% була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №398-ІХ від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2.5%, протягом наступних 120 днів -1.5%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим законом. Оскільки договір укладений 13 листопада 2023 року, то відсотки за користування кредитом слід обраховувати наступним чином: протягом перших 40 днів (з 13 листопада 2023 року по 24 грудня 2023 року) – 2.5% від 2000 грн (2000 х 2.5/100 х 40) = 2000 грн; протягом наступних 325 днів – 1% від 2000 грн (2000 х 1/100 х 325) = 6500 грн; таким чином загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом за весь час дії кредитного договору не може перевищувати 8500 грн (2000 грн + 6500 грн), замість 23815 гривень. Враховуючи викладене, а також суму сплачених ним відсотків за користування кредитом в сумі 1735 грн, то розмір заборгованості за цим договором не може бути більшим ніж 6765 грн (2000 грн + 6500 грн – 1735 грн). Заборгованість у розмірі 6765 грн він може визнати, як загальну суму заборгованості, та не заперечуватиме проти її погашення.
З приводу витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача заявлено, що сума очікуваної вартості стягнень на правову допомогу становить 10000 грн, на підтвердження яких надав акт приймання-передачі наданих послуг №73 від 30 вересня 2025 року, відповідно до якого сума наданих послуг адвоката складає 10000 грн, яка фактично у 10 разів перевищує заявлену суму стягнення та не може сприйматися судом, як підтвердження фактично наданих послуг з правової допомоги, оскільки не відповідає дійсності. Тому, з урахуванням вказаних обставин, просив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у тому вигляді і з тими сумами, що заявлені позивачем, відмовити повністю, ухвалити справедливе рішення про стягнення заборгованості з урахуванням доводів, наведених у відзиві на позов. 
02 березня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача - адвокат Руденко К.В. зазначив, що оскільки кредитний договір № 2247-1010-2 укладений 13 листопада 2023 року, то дія пункту 5 розділу І закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" №3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, поширюється на договори, укладені до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим законом. Таким чином за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності законом № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процентна ставка повинна нараховуватись на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строк кредитування, загальні витрати за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Зміни до кредитного договору, укладеного з відповідачем не вносилися, додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладалися, тому підстав для перерахунку денної процентної ставки немає.
Заявлену до стягнення суму витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10000 грн вважав співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, сплаченої позивачем. Тому просив позов задовольнити. 
02 березня 2026 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону "Про захист прав споживачів" наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 ч. 1 ст. 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Позивач безпідставно ігнорує вимоги закону №3498-ІХ, посилаючись на відсутність змін до договору. Однак, згідно з усталеною судового практикою, норми щодо обмеження денної ставки є імперативними. Нарахування 3.5% в день у 2024 році є прямим порушенням закону та принципів справедливості й розумності. Тому просив винести справедливе рішення про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі, який ним визнається і повністю відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу, враховуючи обставини, вказані ним у відзиві на позов. 
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 13 листопада 2023 року між ТОВ "ФК "Процент" і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2247-1010-2, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності і зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 3.5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277.50%) користування кредитом. Строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно з додатком №1 до цього договору (а.с. 15-23, 24, 30-34). 
Відповідно до долученого до позовної заяви детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення), заборгованість відповідача за кредитним договором за розрахунком позивача становить 25815 грн, з яких 2000 грн – заборгованість за кредитом, 23815 грн – прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. Також з наданого розрахунку вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем сплачено 1735 грн, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками (а.с. 25-29). 
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений договором строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 2000 грн, і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд враховує таке.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною другою розділу другого Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту п`ятого розділу першого цього Закону (яким зокрема, доповнено пунктом 17 розділ ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування") поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір № 2247-1010-2 був укладений 13 листопада 2023 року, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами слід обраховувати таким чином: протягом перших 40 днів – 3.5% від 2000 грн (2000 х 40 х 3.5%) = 2800 грн.; протягом наступних 120 днів – 2.5% від 2000 грн (2000 х 120 х 2.5%) = 6000 грн.; протягом наступних 120 днів – 1.5% від 2000 грн (2000 х 120 х 1.5%) = 3600 грн.; протягом останніх 85 днів – 1% від 2000 грн. (2000 х 85 х 1%) = 1700 гривень.
Таким чином загальний розмір відсотків, які відповідач мав сплатити позивачу за весь час користування кредитом, з 13 листопада 2023 року по 12 листопада 2024 року становить 14100 гривень. 18 грудня 2023 року відповідач сплатив на користь позивача 1735 грн, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками. 
Тому, з урахуванням вказаних обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 12365 грн (14100 грн – відсотки, які підлягали стягненню за весь строк користування кредитом – 1735 грн – сплачені відповідачем кошти, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками)
Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 2247-1010-2 від 13 листопада 2023 року в розмірі 14365 грн, з яких 2000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 12365 грн – заборгованість за відсотками.
В іншій частині в позові необхідно відмовити.
Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30 вересня 2025 року, витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг від 30 вересня 2025 року, згідно з якими витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, складають 10000 гривень (а.с. 40, 42, 43). 
Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову і розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ "ФК "Процент" сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність визначення таких витрат у розмірі 3000 гривень.
Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" підлягає частковому задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1347 грн 97 коп., виходячи з розрахунку: 14365 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) / 25815 грн (розмір заявлених позовних вимог).
Керуючись ст. 207, 517, 526, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 76, 79, 80, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" (код ЄДРПОУ 41466388, 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Ґавела, буд. 4) заборгованість за кредитним договором № 2247-1010-2 від 13 листопада 2023 року в розмірі 14365 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1347 (одна тисяча триста сорок сім) гривень 97 копійок і витрат на правничу допомогу 3000 (три тисячі) гривень.
В іншій частині в позові відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 13 березня 2026 року.

Головуючий - суддя	Геннадій СТАСЕНКО