П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10793/25	

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
Місце та час укладення судового рішення «--:--»: м. Одеса
Повний текст судового рішення складений: 22.09.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлева О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дії щодо ненадання йому довідки про підтвердження участі в бойових діях по захисту Батьківщини в період з 10.03.2022 по 10.09.2023; зобов`язання надати йому довідку про підтвердження участі в бойових діях по захисту Батьківщини в період з 10.03.2022 по 10.09.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з березня 2019 року позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби, зокрема з 24.02.2022 по 23.01.2025 перебував у складі сил ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах його операційної зони відповідно до бойового розпорядження командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». У період з 10.03.2022 по 10.09.2023 позивач виконував бойові завдання в районі ведення бойових дій Одеської області та брав участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати йому довідку згідно Додатку №6 до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 20.08.2014 №413 (для надання статусу учасника бойових дій), однак отримав протиправну відмову. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено. При вирішенні справи, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертався до відповідача за отриманням довідки в період дії редакції ст.6-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (особливості набуття статусу учасника бойових дій у період дії воєнного стану), яка не передбачала обов`язку формувати та видавати військовослужбовцю довідку про безпосередню участь у бойових діях, оскільки механізм набуття статусу учасника бойових дій змінився (до 27.06.2024 встановлено обов`язок військової частини в п`ятиденний строк після дати закінчення реалізації бойового наказу/розпорядження сформувати довідку про безпосередню участь у бойових діях та внести відомості про підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, та виконання бойових завдань безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій до Реєстру; з 28.06.2024 – такий обов`язок у військової частини відсутній). На думку суду, зазначені обставини вказують про безпідставність позовних вимог в частині саме щодо наявності у відповідача обов`язку видати позивачу таку довідку. Суд першої інстанції, врахувавши положення постанови КМУ від 28.02.2022 №168 (розмір додаткової винагороди військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, збільшується до 100000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах), зазначив, що виплата позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000грн. не свідчить про безпосередню участь останнього у бойових діях та реальну участь у їх виконанні. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права внаслідок чого просить рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення п.1 Порядку, затвердженого постановою КМУ №413 від 20.08.2014 (у редакції зі змінами), яким визначено, що дія цього Порядку не поширюється на процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, визначених у ст.6-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII. Позивач зазначає, що не належить до кола осіб, визначених у ст.6-1 Закону України №3551-XII, оскільки звільнений із військової служби, а його участь у заходах із забезпечення оборони України мала місце до моменту звільнення (з 10.03.2022 по 10.09.2022), а тому застосуванню підлягає Порядок №413, який регламентує надання статусу учасника бойових дій особам, визначеним у ст.6 Закону України №3551-XII, зокрема на підставі довідки за формою Додатка 6, виданої командиром (начальником) військової частини. На думку позивача, він має право на отримання довідки згідно Додатку №6 до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 20.08.2014 №413, оскільки витяги з рапортів щодо виплати йому додаткової винагороди у розмірі 30000грн. містять посилання на бойові розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України та підтверджують факт залучення до виконання бойових (службово-бойових) завдань у межах операційної зони ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у період з 12.03.2019 проходив службу в підрозділах охорони державного кордону НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України; наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.01.2025 №49-ОС звільнений у запас Збройних сил України.
01.02.2025 позивач звернувся із заявою/зверненням до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (01.02.2025 № Г-23), в якій зазначив, що у період з 24.02.2022 по 23.05.2025 виконував завдання в районі ведення бойових дій Одеської області, брав участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. З цих підстав, позивач клопотав про надання йому довідки згідно додатку 6 до постанови КМУ №413 для оформлення статусу учасника бойових дій. Вказану заяву просив розглянути у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян» /а.с.55/
07.02.2025, на вказану заяву, листом №08.2/Г-23/40 позивача повідомлено, що за період з лютого 2022 по січень 2025 відносно нього відсутні будь-які записи в журналах бойових дій. Також, зазначено, що позивач перебував у службовому відрядженні в Одеській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону в періоди: з 10.01.2022 по 09.03.2022, з 12.09.2022 по 11.11.2022, з 13.11.2022 по 30.01.2023, 08.01.2023 по 12.04.2023, 14.04.2023 по 14.05.2023, з 15.05.2023 по 10.09.2023, з 26.09.2023 по 05.10.2023, з 07.10.2023 по 25.10.2023, з 27.10.2023 по 15.12.2023, з 30.12.2023 по18.02.2024, з 05.03.2024 по 05.04.2024. /а.с.56/
Відповідно до наказів начальника НОМЕР_1 прикордонного загону «Про особовий склад (службові переміщення)» №232-ВВ від 12.09.2022, №263-ВВ від 12.10.2022, №291-ВВ від 10.11.2022, №326-ВВ від 13.12.2022, №12-ВВ від 12.01.2023, №31-ВВ від 30.01.2023, №40-ВВ від 08.02.2023, №43-ВВ від 11.02.2023, №70-ВВ від 10.03.2023, №105-ВВ від 13.04.2023, №145-ВВ від 16.05.2023, №184-ВВ від 16.06.2023, №238-ВВ від 13.07.2023, №301-ВВ від 18.08.2023, №329-ВВ від 11.09.2023 ОСОБА_1 перебував у службовому відряджені в Одеській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері з метою проведення кримінальних проваджень та залучення до слідчих дій. /а.с.59-66/
11.02.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача, в якій зазначив, що з 24.02.2022 по 23.01.2025 знаходився у складі сил ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах його операційної зони, відповідно до бойового розпорядження командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виконував бойові завдання в районі ведення бойових дій Одеської області, у зв`язку з чим просив надати йому довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (додаток 6 до постанови КМУ №413 від 20.08.2014 зі змінами). /а.с.57/
15.02.2025 відповідачем надано відповідь, в якій вказано, що довідка згідно з додатком 6 до постанови КМУ №413 від 20.08.2014 із змінами в НОМЕР_1 прикордонному загоні не опрацьовувалась, у зв`язку із відсутністю в прикордонному загоні підтверджуючих документів відносно позивача про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, у зв`язку з чим правові підстави для її надання відсутні. /а.с.58/
12.02.2025, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивачем направлено запит до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо надання інформації про грошове забезпечення, яке він отримував за час проходження служби та копії рапортів, які стали підставою для виплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168. /а.с.8/
Листом від 15.02.2025 відповідач надав витяги з рапортів для виплати додаткової винагороди позивача за період з березня 2022 по вересень 2023, з яких вбачається, що позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі до 30000грн. /а.с.9-30/ 
07.03.2025 позивач знову звернувся до відповідача із запитом, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», щодо отримання довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією рф проти України (додаток 6 до ПКМУ №413 від 20.08.2014 із змінами), зазначаючи, що відповідальні особи НОМЕР_1 прикордонного загону не надали повної та достовірної інформації на попередньо подані ним запити. /а.с.31-35/
14.03.2025 листом відповідач повідомив, що відповідно до п.4 постанови КМУ від 20.08.2014 №413 підставою для надання заявникам статусу учасника бойових дій є, зокрема, взяття безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що в подальшому є підставою для видачі довідки, за формою згідно з додатком 6. Наголошено, що після дослідження усієї інформації та документів, встановлено відсутність будь-якої інформації щодо участі заявника у вищезазначених заходах. Додатково зазначено, що у відповідності до абз.3 пп.4 п.4 Порядку, позивач має право за власним бажанням надати до відповідача документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ним особисто або у складі військової частини бойових завдань. /а.с.36-37/
Позивач, вважаючи протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо ненадання йому довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон України №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно із п.19 ч.1 ст.6 Закону України №3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
На виконання вищезазначених вимог закону, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (надалі – Порядок №413).
На підставі внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 №887 змін до Порядку №413 з 24.08.2023 статус учасника бойових дій надається на підставі довідки за формою згідно додатку 6 до цього ж Порядку, виготовленої на підставі документів, які підтверджують безпосередню участь особи у заходах, - бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до таких заходів, відомостей про виконання розвідувальних заходів, або довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
За приписами п.4 Порядку №413 підставою для надання заявникам статусу учасника бойових дій є для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6.
Відповідно до п.8 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій заявникам з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу заявники, довідки за формою згідно з додатком 6 або додатком 7.
За аналізом наведених положень, можна дійти висновку, що протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань командири (начальники) військових частин зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідку за формою згідно з додатком 6.
Обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та виконання нею особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань. Наявність таких обставин є правовою підставою для подачі командирами (начальниками) військових частин на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.
У взаємозв`язку із наведеним, Верховний Суд у справі №140/9090/24 від 23.07.2025 зазначив, що за приписами ст.1 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №200/3996/23, постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.
У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.
У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.
Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.
Отже, підставою для видачі довідки про безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) є документи, що передбачають облік участі особи у бойових діях (бойові донесення, журнали бойових дій та інші).
Так, предметом спору в даній справі є встановлення наявності/відсутності правових підстав для надання позивачу довідки, передбаченої додатком 6 до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, яка є підставою для отримання статусу учасника бойових дій.
Позиція позивача обґрунтована тим, що у період з 10.03.2022 по 10.09.2023 він виконував бойові завдання в районі ведення бойових дій Одеської області та брав участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Основним доказом, на підставі чого позивач вважає, що набув права на отримання такої довідки, є витяги із рапортів щодо виплати останньому додаткової винагороди на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 №168, які містять посилання на бойові розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України та підтверджують факт його залучення до виконання бойових (службово-бойових) завдань у межах операційної зони ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Спростовуючи зазначені доводи позивача, при вирішенні справи, суд першої інстанції вказав, що витяги з рапортів свідчать лише про бажання позивача підтвердити обставину участі у бойових завданнях, проте не доводять його реальну участь у виконанні таких завдань. Також, суд зауважив, що на підставі рапортів, позивачу виплачувалась додаткова винагорода у розмірі до 30000грн., в той час як постанова КМУ від 28.02.2022 №168 визначає розмір додаткової винагороди військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - до 100000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зазначаючи наступне.
Так, в матеріалах справи наявні витяги з рапортів начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України від 03.05.2022, 03.06.2022, 01.07.2022, 01.08.2022, 01.09.2022, 01.10.2022, 01.11.2022, 01.12.2022, 23.12.2022, 02.02.2023, 01.03.2023, 01.04.2023, 01.05.2023, 01.06.2023, 06.09.2023, 04.10.2023, з яких вбачається, що позивачу на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 №168, з метою підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців на період дії воєнного стану, за період з березня 2022 по вересень 2023 нараховувалась додаткова винагорода у розмірі до 30000грн. /а.с.10-30/ 
Слід зазначити, що п.1 Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Надалі, до вказаної постанови було внесено зміни постановою КМУ від 20.01.2023 №43, якими передбачено можливість збільшення розміру додаткової винагороди (але не більше ніж до 50000грн.) для військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органів військового управління або штабів угруповань військ, у тому числі поза районами ведення бойових дій, за умови здійснення ними оперативного (бойового) управління підрозділами, що ведуть бойові дії.
Отже, системний аналіз п.1 Постанови КМУ №168 свідчить, що законодавець чітко розмежував поняття: загальне виконання бойових (спеціальних) завдань у період воєнного стану, за яке виплачується додаткова винагорода до 30000грн; безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони з обов`язковим перебуванням у районах їх ведення (здійснення), що є підставою для збільшення винагороди до 100000грн.
Таке розмежування має правове значення для оцінки характеру участі військовослужбовця у виконанні військового обов`язку та не допускає ототожнення будь-якого виконання завдань у період воєнного стану з безпосередньою участю у бойових діях.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у постанові від 17.02.2026 у справі №200/7237/24, відповідно до яких нормативне розмежування розмірів додаткової винагороди (100000, 50000 та 30000грн.) не має суто фінансового характеру, а залежить від фактичних обставин, інтенсивності та умов залучення військовослужбовця до виконання бойових (спеціальних) завдань, зокрема від характеру таких завдань і території їх здійснення. Виплата у розмірі 100000грн. поставлена у залежність від встановлення факту безпосередньої участі у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони за умови перебування в районах їх ведення. Натомість виконання бойових (спеціальних) завдань поза межами таких районів або здійснення завдань забезпечувального чи охоронного характеру, що зумовлює виплату додаткової винагороди у меншому розмірі (30000грн.), саме по собі не може розцінюватися як безпосередня участь у бойових діях.
З урахуванням зазначеного, судова колегія вказує, що виплата, яку отримував позивач (30000грн.) свідчить виключно про виконання ним бойових (спеціальних) завдань у період дії воєнного стану, однак не підтверджує його безпосередньої участі у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за умови перебування у визначених районах їх ведення.
В контексті цього, суд апеляційної інстанції також враховує, що у періоди з 12.09.2022 по 11.11.2022, з 13.11.2022 по 10.09.2023 позивач перебував у відрядженні в Одеській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону з метою проведення кримінальних проваджень, що не спростовано позивачем, та підтверджується відповідними витягами з наказів начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України. /а.с.59-66/
Крім того, слід зазначити, що постановою КМУ від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф» встановлено механізм формування єдиного переліку таких територій. Відповідно до зазначеної постанови перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які є тимчасово окупованими, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за погодженням з Міністерством оборони України на підставі пропозицій відповідних військових адміністрацій; у ньому визначаються дати початку та завершення бойових дій або тимчасової окупації, а сам перелік підлягає регулярному оновленню.
При цьому, запровадження та дія воєнного стану на всій території України не ототожнюються з веденням активних бойових дій у кожному регіоні держави. Нормативне визначення таких районів здійснюється у встановленому порядку відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, а також у межах механізму формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані, запровадженого постановою КМУ №1364.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що у період проходження позивачем військової служби у спірний період (з 10.03.2022 по 10.09.2023) м.Одеса та Одеська область не були віднесені до переліку територій, на якій ведуться бойові дії, а тому виконання ним службових/бойових завдань на цій території саме по собі не створює правових підстав для визнання відповідної діяльності безпосередньою участю у розумінні п.19 ч.1 ст.6 Закону України №3551-ХІІ.
На підставі наведеного, у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків у м.Одеса та Одеській області під час дії воєнного стану у спірний період, не створює для відповідача обов`язку щодо видачі останньому довідки про безпосередню участь у бойових діях, оскільки підставою для вказаних дій є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, що (документальне підтвердження) відсутнє як у відповідача, так і в матеріалах справи, а протилежного позивачем не доведено, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Судова колегія звертає увагу на доводи апеляційної скарги стосовно помилкового застосування до спірних правовідносин положень ст.6-1 Закону України №3551-XII щодо відсутності у військової частини обв`язку у видачі довідки, однак вказані обставини не впливають на результат розгляду справи в цілому, позаяк судом першої інстанції було також враховано приписи Порядку №413 та надано об`єктивну та правильну оцінку фактичним обставинам даної справи. 
Враховуючи викладене, при розгляді справи суд першої інстанції правильно встановив обставини, які мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Судові витрати відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв