ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2604/24  Номер провадження 22-ц/814/1851/26	Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи:
представник відповідача – адвокат Костянецький А. Г.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» 

на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року, ухвалене суддею Комаровою Д. Ю., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2024 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.12.2016 у розмірі 265 863,82 грн станом на 22.09.2024, що складається із: 220 957,74 грн – заборгованість за тілом кредиту; 44 906,08 грн – заборгованість за простроченими відсотками, судовий збір у розмірі 3 190,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку ПАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», та уклала кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви №б/н від 30.12.2016 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов договору відповідач своєчасно не сплатила банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого станом на 22.09.2024, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 265 863,82 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 220 957,74 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 44 906,08 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк». 

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.12.2016 в сумі 3 526,22 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 53 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами лише суму коштів банку у розмірі 3 526,22 грн, якою фактично користувалася відповідач за вирахуванням внесених нею коштів, у тому числі списаних безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 246 037,60 грн та щомісячної комісії у сумі 16 300 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 3 526,22 грн відповідачем у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд першої інстанції вбачав наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 30.12.2016 у розмірі 3 526,22 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що 03.08.2022 відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. Після чого відповідачем підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.08.2022. З моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Також, безпосередньо в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.08.2022, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: п.1.2 основні умови кредитування: тип кредиту – відновлювальна лінія; сума кредитного ліміту. П.1.3 – процентна ставка: 36% - для преміальних карток Platinum, Word Black Edition, Word Elite, Infinite, VISA Siqnature; п.1.4 – порядок повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно, у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. За несвоєчасне виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за цим договором банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, щяка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 72%. Отже, умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки передбачені безпосередньо в заяві, яка особисто підписана відповідачем. На підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.08.2022 відповідачу видано додаткову кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії 07/25, тип – MasterCard, Word Black Edition. Підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.08.2022 без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Та обставина, що відповідач тривалий час вносила плату відповідно до умов зазначеної вище угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування. Окрім того, відповідач не заперечувала факт отримання картки та факт видачі кредитних коштів. Всі істотні умови кредитування (розмір відсотків та неустойки тощо) узгоджено у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, що особисто підписана клієнтом. Нарахована заборгованість за відсотками виникла після підисання заяви від 03.08.2022. З матеріалів справи не вбачається відсутності заборгованості по процентам та, відповідно, виконання умов договору належним чином. Факт укладення кредитного договору, а також розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.

У відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Костянецький А.Г. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду 30.03.2026 не з`явився позивач, він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 02.03.2026 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі на електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 73), яка була доставлена 03.03.2026. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 10.03.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 10.20 год 30.03.2026) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 30.12.2016 шляхом підписання в простій письмовій формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н гр. ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «ПриватБанк») кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Саме 30.12.2016 банк провів верифікацію клієнта ОСОБА_1 та останньою був підписаний кредитний договір у формі анкети-заяви (т.1 а.с. 199).

На підставі укладеного договору банк відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок, ключами доступу до якого є пластикова картка або вказаний нею у заяві номер мобільного телефону для здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта. На підставі укладеного кредитного договору від 30.12.2016, ОСОБА_1 видано пластикову картку як один з ключів до її карткового рахунку.

Кредитними коштами відповідач почала користуватися з 27.04.2019, що підтверджено випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 22.09.2017 по 24.09.2024. До цього часу відповідач використовувала картку як платіжний інструмент: станом на 22.09.2017 на рахунку відповідача містились власні кошти у сумі 42 778, 71 грн. Відповідач періодично поповнювала картку та користувалась власними коштами до 27.04.2019. Саме 27.04.2019 ОСОБА_1 здійснила переказ зі своєї картки на суму 4 020 грн - більшу, ніж залишок коштів на ній (167,18 грн), тим самим почала користуватись кредитними коштами (т.2 а.с. 76-97).

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами користування відповідачем кредитними коштами.

Поряд із цим, з`ясуванню підлягають питання, що включає в себе тіло кредиту, порядок нарахування відсотків, процентна ставка за використання кредитного ліміту, щомісячна комісія, її розмір, а також чи ознайомлена відповідач з усіма істотними умовами кредитного договору у виді користування кредитним лімітом.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30.12.2016 зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позовної заяви позивач надав Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (т.1 а.с. 118-175). Зазначені документи не підписані ОСОБА_1 , з їх змісту неможливо встановити редакцію цих документів, чи були вони чинні станом на 30.12.2016 чи на момент, коли відповідач почала користуватись кредитними коштами. Наданий позивачем наказ PR-2016-7124154 від 07.10.2016 не підтверджує, що витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» є редакцією, яка діяла на момент виникнення кредитних правовідносин між сторонами.

Поряд із цим, суд першої інстанції погодився з доводами представника позивача про те, що саме по собі посилання відповідача та його представника на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин за наявності доказів користування кредитними коштами.

Як встановив суд першої інстанції, сторонами не оспорюється факт виникнення кредитних правовідносин та факт користування відповідачем кредитними коштами. Крім того, вони доведені належними та допустимими доказами, зокрема випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 22.09.2017 по 24.09.2024, тому суд першої інстанції вважав встановленим факт виникнення між кредитодавцем та відповідачем кредитних правовідносин на підставі договору від 30.12.2016 та факт користування ОСОБА_2 кредитними коштами.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 30.12.2016 станом на 22.09.2024 становить 265 863,82 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 220 957,74 грн, заборгованості за процентами - 44 906,08 грн (т.1 а.с. 177-198).

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів на рахунку вбачається, що банк систематично нараховував та списував відсотки за користування кредитом на загальну суму 246 037,60 грн, а також щомісячну комісію за обслуговування картки на загальну суму 16 300 грн. Загальна сума цих нарахувань становить 262 337,60 грн, які до 07.08.2023 (останній раз користування кредитними коштами), були включені до складу заборгованості за тілом кредиту та як заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитним лімітом та комісією.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2016, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та відповідали розмірам та умовам у витягах, наданих банком до позовної заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.10.2024), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, оскільки вказані витяги не містять вказівки їх чинність станом на певну дату.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови в частині процентної ставки за користування кредитними коштами, розмір та терміни сплати комісії, тощо. Періодичне погашення заборгованості відповідачем, у тому числі відсотків, не є беззаперечним доказом обізнаності відповідача про тарифи, умови та правила користування кредитними коштами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, пільгові періоди, комісії, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що 30.12.2016 при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» виконав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Позивач просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками за період з 01.08.2023 по 31.08.2024, у той же час наголошує, що ОСОБА_1 під підпис 03.08.2022 була ознайомлена з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Таким чином відповідач була обізнана з тарифами, умовами, періодами та правилами надання банківських послуг (т.1 а.с. 56-68).

Зазначену заяву, за доводами позивача, ОСОБА_1 підписала на планшеті за допомогою стілусу. Таким чином документ було підписано за допомогою власноручного цифрового підпису, що регламентовано Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 13.12.2019 №151 (надалі Положення).

Суд першої інстанції встановив, що у справі відсутні докази, які б пітверджували, що ОСОБА_1 підписувала саме той документ, який банк надав до суду під назвою заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання послуг, тобто не надано доказів цілісності електронного документа та авторства власноручного підпису клієнта, тому відсутні підстави вважати, що зміст заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.08.2022, підписаний цифровим підписом відповідача, відповідає змісту документа, наданого суду, позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсоткову ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку.

Крім того, у зазначеній заяві в преамбулі вказано, що нижченаведені умови є новою редакцією цього підрозділу Умов та Правил надання банківських послуг та починають діяти для клієнтів по чинним кредитам з моменту направлення їм повідомлення про зміну умов договору в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» та цими Умовами та Правилами. Позивач не надав доказів направлення такого повідомлення відповідачу.

У судовому засіданні відповідач повідомила, що до відділення банку прийшла для перевипуску пластикової картки, тоді і ставила підпис стілусом на планшеті, вважаючи це підтвердженням, що вона отримує нову картку, що також підтверджує, що відповідач не отримував від банку повідомлень про зміну умов договору.

Крім того, у вказаній заяві в п. 2.1. зазначено, що ця заява про приєднання являє собою Генеральний кредитний договір. Таким чином не зрозуміло, чи це є окремим кредитним договором, а отже самостійною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків і не пов`язаний з договором від 30.12.2016.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за використання кредитного ліміту та щомісячної комісії. Розрахунки представника відповідача нарахованих та включених в заборгованість процентів за період з 22.09.2017 - 24.09.2024 в сумі 246 034,58 грн та нарахованих і включених в заборгованість комісій за аналогічний період в сумі 16 300 грн, відповідають даним у виписці по рахунку відповідача за цей період та математично є правильними.

Представниками позивача зазначалось та підтверджується додатками до позовної заяви, що списання з рахунку клієнта процентів, що підлягають сплаті, відбувається у т. ч. за рахунок кредитного ліміту. Таким чином шляхом списання банком процентів та комісій - збільшується розмір кредитних коштів, на які нараховуються наступні відсотки та збільшується загальний розмір заборгованості за кредитом, у тому числі тілом.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже зі змісту статей 633, 634 ЦК України вбачається, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) зазначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено представником позивача при розгляді вказаної справи.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 №543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 Положення цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Відповідно до пункту 11 Положення Банк зобов`язаний ознайомити клієнта банку з текстом документа, перед його підписанням цифровим власноручним підписом.

Технологія створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, повинна забезпечувати гарантії того, що клієнт підписав саме той документ, з текстом якого він ознайомився.

Відповідно до п. 24 Положення банк забезпечує доведення цілісності електронного документа та авторство цифрового власноручного підпису клієнта, в разі заперечення клієнтом факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.12.2016 у розмірі 265 863,82 грн станом на 22.09.2024, що складається із: 220 957,74 грн – заборгованість за тілом кредиту; 44 906,08 грн – заборгованість за простроченими відсотками.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку часткове задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України зобов`язання виникають з договорів та інших правочинів.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3, статті 6, частини першої статті 627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2016 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір. Відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву від 30.12.2016 та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с. 199).

Підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. 

На підставі вказаної анкети-заяви 22.09.2017 відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 300 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку (т.2 а.с. 76-97). 

Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії – 09/21, тип – Універсальна.

Після спливу строку дії першої картки ОСОБА_1 для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії – 07/22, тип – MasterCard World Black Edition; кредитна картка номер - НОМЕР_4 , строк дії – 07/22, тип - Visa Lady Platinum; кредитна картка номер - НОМЕР_5 , строк дії – 10/22, тип - Visa Lady Platinum; кредитна картка номер - НОМЕР_6 , строк дії – 03/24, тип – Visa Signature.

У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36,0% річних.

ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту від 03.08.2022, в якому зазначена інформація про відсоткові ставки (т.1 а.с. 225-231). 

Відповідач ОСОБА_1 не надавала банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашала заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.

03.08.2022 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримала додаткову кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії – 07/25, тип - MasterCard World Black Edition, а також погодила інші суттєві умови користування кредитним рахунком (т.1 а.с. 56-68).

Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті. На час підписання зазначеної заяви ОСОБА_1 мала заборгованість, що вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості (т.1 а.с. 177-198, т.2 а.с. 76-97). 

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не спростувала належними та допустимими доказами свій підпис на заяві від 03.08.2022 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Із виписки за договором №б/н за період з 22.09.2017 по 24.09.2024 (т.2 а.с. 76-97) вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами. Також вбачається, що проводилося щомісячне списання відсотків за використання кредитного ліміту у визначених банком розмірах. Проте, відповідач, вважаючи незаконним нарахування відсотків у такому розмірі, не зверталася до банку з цього питання, що доводить обізнанність відповідача щодо погодженого розміру відсотків за користування кредитним лімітом.

Таким чином, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків.

Починаючи з 03.08.2022, відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно з пунктом 1.3 у розмірі 36%. 

У справі, що переглядається апеляційним судом, наданими позивачем доказами, які відповідають вимогам процесуального закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору шляхом приєднання відповідача ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», отримання нею кредитної картки із встановленим кредитним лімітом, а також факт використання відповідачем кредитних коштів та часткового погашення кредитної заборгованості (т.2 а.с. 76-97), що свідчить про укладення між сторонами спірного кредитного договору та виникнення у відповідача обов`язку повернути використані кредитні кошти та сплатити банку проценти за користування кредитом.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач факту укладення кредитного договору не оспорювала.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах кредитор має право на захист своїх прав шляхом вимагання сплати заборгованості за кредитом та дострокового повернення боржником фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1054, частина друга статті 1050 ЦК України), що залишено поза увагою судом першої інстанції.

Згідно частини першої статті 1048, частини другої статті 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Беручи до уваги, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала кредит, тим самим визнавала взяті на себе зобов`язання, не заперечувала проти Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт, що визначають умови кредитування, та заборгованості, яка виникла станом на 22.09.2024, не сплатила, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за використаним кредитним лімітом на суму 220 957,74 грн та простроченими процентами за користування кредитними коштами у розмірі 44 906,08 грн є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду першої інстанції з позовом сплатило 3 190,37 грн судового збору (т.1 а.с. 1), до суду апеляційної інстанції – 5 981,94 грн (т.2 а.с. 55), а всього 9 172,31 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 172,31 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити.

Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року – скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.12.2016 у розмірі 265 863,82 грн, яка складається із: 220 957,74 грн – заборгованість за тілом кредиту; 44 906,08 грн – заборгованість за простроченими відсотками, та судовий збір у розмірі 9 172,31 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов