Народицький районний суд Житомирської області    

Справа № 284/786/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
03 березня 2026 року селище Народичі
Народицький районний суд Житомирської області в складі:
під головуванням судді Діброви О.В.,
з секретарем Ніконенко О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 15970 гривень 48 копійок, з яких: 9460 грн – заборгованість по тілу кредиту, 5909 грн 48 коп – заборгованість по несплаченим відсоткам та 601 грн – заборгованість по сплаті комісії; а також 2422 грн 40 коп витрат, що пов`язані за сплатою судового збору та 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який було підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором efb63e20, відправленого на номер телефону відповідача. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти в сумі 9460 гривень, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконав, у результаті чого і виникла зазначена вище заборгованість. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» відступило право вимоги за зазначеним вище кредитним договором, а позивач набув всі права кредитора за кредитним договором й має право вимоги до відповідача.
Ухвалою суду від 06 січня 2026 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; представник позивача надіслав заяву, в якій зазначив, що просить судовий розгляд проводити без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення; відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та відзив на позовну заяву не подала. 
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Судом встановлено, що 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» із заявою на видачу кредиту №100809806 та того ж дня між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» та відповідачем укладено кредитний договір про споживчий кредит №179773 (надалі - Договір), згідно з яким обумовлювалось надання останній кредиту у сумі 9460 гривень (7000 гривень 40 копійок на рахунок картки позичальника; 2459 гривень 60 копійок шляхом погашення заборгованості позичальника) строком на 98 днів, з 18.04.2025 року по 25.07.2025 року із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом – 360 %, комісією за надання кредиту – 26%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування – 17836 гривень 08 копійок. Реальна річна процентна ставка – 31335,34 % річних.
Зазначені обставини підтверджуються копіями заяви на видачу кредиту №10809806 від 18 квітня 2025 року, що підписана одноразовим ідентифікатором 593b74e0 (а.с.33); договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) №179773 від 18 квітня 2025 року, що підписана одноразовим ідентифікатором efb63e20 (а.с.15-18); графіком платежів за договором, що підписаний одноразовим ідентифікатором efb63e20 (а.с.18); копією паспорту споживчого кредиту, що підписаний одноразовим ідентифікатором 593b74e0 (а.с.7-8).
Згідно з пунктом 2.1. Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки\терміни, що визначені договором.
Пунктом 2.2.1. Договору визначено, що сума кредиту становить 9460 гривень та надається в наступному порядку: у розмірі 7000 грн 04 коп на № рахунку\картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2459 грн 60 коп шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
У пункті 2.5 Договору зазначено, що комісія за надання кредиту складає 2459 грн 60 коп, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 26 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, розмір комісії за надання кредиту не має бути змінено.
Згідно з пунктом 5.1. Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний на веб-сайтах кредитодавця https://finx.com.ua.
З довідки АТ «Ощадбанк» №46/1211/3887/2026/БП від 03 січня 2026 року (а.с.78) вбачається, що ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок НОМЕР_2 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної карти № НОМЕР_3 . Також 20 квітня 2025 року на зазначений вище рахунок Житомирським обласним АТ Ощад м. Житомир було зараховано переказ на суму 700 грн 40 коп, що підтверджується платіжною інструкцією (МО) №1893455151607 від 20 квітня 2025 року (а.с.79).
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (надалі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, на підставі наданих позивачем доказів суд дійшов переконання про доведеність факту укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» та ОСОБА_1 кредитного договору №179773 від 18 квітня 2025 року.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідачем не надано суду доказів на спростування презумпції правомірності договору №179773 від 18 квітня 2025 року. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
16 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, й до відповідача, про що свідчать копії договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року (а.с.34-36) з додатками до нього (а.с. 36-37), реєстру прав вимоги №6 від 03 вересня 2025 року (а.с.43), платіжної інструкції №588 від 09 вересня 2025 року (а.с. 41).
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №179773 від 18 квітня 2025 року (а.с. 19), станом на 01 листопада 2025 року заборгованість відповідача за зазначеним вище кредитним договором становить 17370 гривень 48 копійок, у тому числі: 9460 гривень –прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5909 гривень 48 копійок – прострочена заборгованість за відсотками, 601 гривня – прострочена заборгованість за комісією.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отож, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Ураховуючи викладене, суд вважає, що між первісним кредитором, право вимоги після якого набув позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, за яким первісний кредитор виконав усі взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач порушив договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором й має сплатити заборгованість позивачу, до якого перейшло право вимоги за цим договором.
Однією із засад цивільного судочинства є його диспозитивність.
З огляду на зазначений принцип, керуючись положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором й має сплатити заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредитом й комісію за видачу кредиту, у зазначених позивачем розмірах. 
Вказаного висновку суд дійшов також з огляду на те, що відповідачем суду не було надано доказів на спростування тверджень позивача про наявність та розмір зазначеної останнім заборгованості за кредитним договором. 
Крім того, представник позивача у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у сумі 7000 гривень.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були додані копії ордеру на надання правничої допомоги серії АА №1587120 від 05 червня 2025 року, договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року з додатком №1 до нього (Протокол погодженої вартості послуг), додаткової угоди №25771372576 від 11 вересня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого 19 жовтня 2018 року, акту прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року.
Обмірковуючи питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зважає на правову позицію, викладену Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. 
Відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось.
Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок та 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, які за правилами статей 137 та 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 205, 207, 514, 525-526, 530, 610-612, 625, 626, 628 638, 639, 1048, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, статтями 3, 10, 141, 206, 263, 265, 273, 294 ЦПК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №179773 від 18 квітня 2025 року в сумі 15970 гривень 48 копійок, у тому числі: 9460 гривень – заборгованість по тілу кредиту, 5909 гривень 48 копійок – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 601 гривня – заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 7000 гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Про перегляд заочного рішення відповідачем до Народицького районного суду Житомирської області може бути подана заява протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: вул. бульвар Лесі Українки, 34 офіс 333, м.Київ, 01133, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43541163.
Представник позивача: Соломко Олексій Володимирович, місце перебування: вул. Юрія Поправки, будинок 6, офіс 21, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Повне рішення суду складено 03 березня 2025 року. 
Суддя:	  	Олександр ДІБРОВА