ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.04.2026	Справа № 910/9950/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/9950/25
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» 
про стягнення 16276,35 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - відповідач) про стягнення 16276,35 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.994259067.3001 від 14.09.2023 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування на ремонт автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9950/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору. Крім того, зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України в порядку підготовки справи до судового розгляду надати письмову інформацію щодо умов Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР №215231420, а саме: назву страховика; прізвище, ім`я та по-батькові страхувальника - особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована; розмір ліміту відповідальності; розмір франшизи; забезпечений транспортний засіб; строк дії полісу.
22.08.2025 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України на виконання ухвали суду від 18.08.2025 надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо умов Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР №215231420.
26.08.2025 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив та вказав, що позивач в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у строк встановлений пунктом 37.1.4 статті 37 вказаного Закону не подав відповідачу заяви про страхове відшкодування, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому, відповідач наголошує, що долучена позивачем до матеріалів справи заява (претензія) про виплату страхового відшкодування №103369/ІНС.ЛОУ від 12.04.2025 на поштову адресу ПАТ «СК «Еталон» не надходила, а чек про відправку вказаної заяви (претензії) взагалі датований 12.04.2024, в той час як сама заява складена 12.04.2025, що свідчить про намагання позивача ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи.
02.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач проти відзиву заперечив та вказав, що зазначаючи дату заяви (претензії) представник позивача не був достатньо уважним і, допустив механічну помилку, вказавши неправильний рік, що є виключно людським фактором, і на переконання позивача, вказана описка не вплинула на порядок звернення позивача до відповідача із вказаною заявою у встановлений строк. Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач вказав, що заява (претензія) про виплату страхового відшкодування на його поштову адресу не надходила і що позивач вводить суд в оману, натомість сам відповідач стверджуючи про вищенаведене, не надає суду доказів у спростування того, що претензію за № 103369/ІНС.ЛОУ ним не було отримано.
08.09.2025 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» надійшли заперечення, в яких відповідач повторно наголосив, що заява (претензія) про виплату страхового відшкодування №103369/ІНС.ЛОУ від 12.04.2025 року на адресу відповідача не надходила, при цьому, здійснивши перевірку власної вхідної кореспонденції у її співставленні з долученим позивачем до позову доказом відправки вказаної заяви (претензії), відповідачем з`ясовано, що на його адресу 16.04.2024 року дійсно надходив лист з штрихованим кодовим ідентифікатором №0100104738324, однак відправником такого листа було АТ «СК «Аркс» в якому містилась претензія №0017712/ІНС.ЛОУ від 12.04.2024 року з додатками, яка стосувалась інакшої страхової справи та відповідно страхового випадку, враховуючи наведені обставини, відповідач наголошує на відсутності підстав вважати, що позивач звертався до відповідача із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування №103369/ІНС.ЛОУ від 12.04.2025 у строк встановлений пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «Особливі умови страхування» №АМ 994259067.3001 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску.
Згідно договору до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.
Строк дії договору встановлено з 01.10.2023 по 30.09.2028 (згідно додаткової угоди №1 до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів «Особливі умови страхування» №АМ 994259067.3001 від 14.09.2023).
Як зазначає позивач, 26.12.2023 року о 08 год. 52 хв. у м. Києві на перехресті вул. Солом`янська та вул. Генерала Шаповала трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме: гр. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на транспортний засіб автомобіль марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) оформлена Електронним європротоколом №39FC71D83D49C від 26.12.2023.
Актом огляду транспортного засобу №36145 (дефектна відомість) Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було зафіксовано характер пошкоджень (опис пошкоджень) автомобіля марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно рахунку №1100946 від 02.01.2024, виставленого СТО - ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , склала 17876,35 грн у тому числі ПДВ.
17.01.2024 року позивачем був складений та підписаний страховий акт №36145/1, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 17876,35 грн.
На підставі складеного страхового акту №36145/1 від 17.01.2024 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, перерахував на рахунок СТО - ТОВ «Віннер Автомотів» суму страхового відшкодування в розмірі 17876,35 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №00109692 від 18.01.2024.
Статтею 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Отже, з огляду на положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.
Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за взаємною згодою водіїв була оформлена Електронним європротоколом №39FC71D83D49C від 26.12.2023.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.
З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин дозволено спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.
Отже, з 18 вересня 2011 року в Україні в силу Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011 №3045-VI запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП.
Згідно абзацу 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.
На виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).
Відповідно до зазначеної Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.
Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Отже, сам факт складання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.
При цьому, інформаційна система «Електронний Європротокол» впроваджена в МТСБУ з 01.10.2017. У відповідності до рішення Президії МТСБУ від 13.07.2017 №403/2017 європротокол, оформлений з використанням зазначеної системи, є повним аналогом європротоколів, надісланих або пред`явлених страховику у паперовій формі.
Система «Електронний Європротокол» є доступною за посиланням https://dtp.mtsbu.ua. За допомогою інформаційної системи "Електронний Європротокол" водії можуть оформити зазначене повідомлення в електронній формі за допомогою власних технічних засобів, безпосередньо на місті ДТП.
В разі використання системи «Електронний Європротокол» повідомлення учасників ДТП відправляються автоматично.
З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 є ТОВ «Діас Україна», водночас під час ДТП, що мало місце 26.12.2023, автомобіль знаходився під керуванням ОСОБА_2 .
Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.
Як встановлено судом, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Електронний Європротокол) №39FC71D83D49C від 26.12.2023 є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Дослідивши схему та обставини ДТП, які вказані водіями у повідомленні (Електронному Європротоколі) №39FC71D83D49C від 26.12.2023, суд дійшов висновку про порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 . Будь-яких зауважень або заперечень ОСОБА_2 . Електронний європротокол не містить, а відтак вина останнього є встановленою.
При цьому, суд при розгляді справи, не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.07.2018 у справі №910/20412/16.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Електронний європротокол №39FC71D83D49C від 26.12.2023, підтверджує настання дорожньо-транспортної пригоди за участю вказаних автомобілів, а також те, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачем при розгляді цієї справи.
Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Отже, оскільки вина ОСОБА_2 у ДТП, що мала місце 26.12.2023 є встановленою та не заперечується сторонами у справі, шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_2 , як особою, яка на законних підставах керувала автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 26.12.2023 суду не надано.
Під час розгляду справи судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності платників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №215231420, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був діючим на момент ДТП - 26.12.2023.
При цьому, згідно п.п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Відтак, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон».
Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Вказаним договором (поліс №215231420) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 грн., франшиза - 1600,00 грн.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
З огляду на вищевикладене, страхувальник, який зазнав майнової шкоди, набув право вимоги до заподіювача та у зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика (позивача у справі) перейшло право вимоги до заподіювача у межах фактичних витрат.
У той же час, за змістом пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Системний аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.
Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.
Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.
Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.
При цьому, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).
Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом №215231420 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У силу приписів пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, враховуючи викладене, для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування повинні подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому, враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування».
Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, у свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 вказаного Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася 26.12.2023 року.
Тож позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом №215231420, повинен був у строк до 27.12.2024 подати страховику за вказаним полісом - Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Еталон» заяву на виплату страхового відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що у підтвердження факту звернення позивача до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було долучено копію заяви (претензії) про виплату страхового відшкодування №103369/ІНС.ЛОУ від 12.04.2025, при цьому позивач у подальших поясненнях зауважив про те, що дата заяви (претензії) №103369/ІНС.ЛОУ є 12.04.2024, а проставлена на ній дата « 12.04.2025» є опискою.
У якості доказів підтвердження направлення даної заяви (претензії) №103369/ІНС.ЛОУ на адресу відповідача, позивачем надано скан-копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» №0100104738324 від 12.04.2024.
Водночас доказів отримання вказаної заяви будь-то: опис вкладення у цінний лист (про направлення заяви (претензії) №103369/ІНС.ЛОУ), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та/або роздруківки з трекінгу поштового відправлення №0100104738324, матеріали справи не містять.
У той же час, відповідач в ході розгляду даного спору заперечив щодо отримання від позивача заяви (претензії) №103369/ІНС.ЛОУ від 12.04.2025 за поштовим відправленням №0100104738324.
За наслідками перевірки власної вхідної кореспонденції у її співставленні з долученим позивачем до позову доказом відправки згаданої заяви (претензії), відповідачем з`ясовано, що на його адресу 16.04.2024 року дійсно надходив лист з штрихованим кодовим ідентифікатором №010010473824, однак відправником такого листа було АТ «СК «Аркс», а в самому листі містилась претензія №0017712/ІНС.ЛОУ від 12.04.2024 року з додатками, яка стосувалась інакшої страхової справи та відповідно страхового випадку.
У підтвердження наведеного відповідачем долучено копії конверту №010010473824 та заяви (претензії) про виплату страхового відшкодування №0017712/ІНС.ЛОУ від 12.04.2024.
Дослідивши подані докази, судом встановлено, що дійсно відправником листа з штриховим кодовим ідентифікатором (ШКІ) є АТ «СК «Аркс», а не ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а з заяви (претензії) про виплату страхового відшкодування №0017712/ІНС.ЛОУ від 12.04.2024 вбачається, що між відправником листа та відповідачем у даній справі, здійснювалося врегулювання відмінного від даної справи страхового випадку.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 року у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 року у справі №924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У зазначеному аспекті суд враховує, що надані відповідачем докази на підтвердження факту не звернення ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до нього із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування №103369/ІНС.ЛОУ від 12.04.2025 року у строк встановлений пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є належними, допустимими та більш вірогідними доказами, ніж надані позивачем докази направлення вказаної заяви (претензії) №103369/ІНС.ЛОУ відповідачу.
Позивачем в ході розгляду даного спору не надано суду належних доказів у спростування факту порушення звернення до відповідача у встановленому порядку з заявою на виплату страхового відшкодування в межах річного строку від ДТП.
Таким чином, оскільки позивач під час розгляду даного спору належним чином не довів факт звернення до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування за полісом № 215231420 протягом одного року з моменту ДТП, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні даного позову у відповідності до вимог п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судових витрат на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 13, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення 16276,35 грн відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 20.04.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко