Провадження №2/760/11064/26
Справа №760/21920/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого-судді - Усатової І.А.,
за участю секретаря - Омельяненко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорсей», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК «Новий зір», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області, про визнання відносин трудовими та зобов`язання укладення трудового договору,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Дорсей», ТОВ «ОК «Новий зір», в якому просив суд: визнати відносини між ним та відповідачем трудовими; зобов`язати ТОВ «Дорсей» укласти трудовий договір та внести до трудової книжки запис про прийняття його на роботу на посаду охоронця з 11.03.2023 по 01.06.2024; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з лютого по червень 2024 року, а всього 48 тис. грн; стягнути з ТОВ «Дорсей» на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн; відповідно до ст. 235 КЗпП України прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без врахування фактично виплаченої заробітної плати.
Позовні вимоги мотивував тим, що з 11.03.2023 по 01.06.2024 він працював охоронником у ТОВ «Дорсей» - охоронній фірмі, роботу в якій знайшов на сайті OLX мережі Інтернет.
В його обов`язки входило забезпечення контрольно-пропускного режиму та добова охорона приміщення ТОВ «ОК «Новий зір» по вул. Глибочицькій, 17 у м. Києві.
Працевлаштування на цю роботу відбулося на початку березня 2023 року після дзвінка по вказаному на сайті OLX телефону з приводу роботи та йому запропонували прибути до офісу по АДРЕСА_1 .
За цією адресою особа, що назвалася юристом ТОВ «Дорсей», уклала із ним документ під назвою «Контракт», в якому були обумовлені умови його роботи, а також визначена заробітна плата у розмірі 1 200 грн за 24 год роботи.
Вказував, що на той момент в офісі нібито був відсутній директор, тому контракт керівником не був підписаний і йому не був вручений, проте йому було запропоновано уже з 11.03.2023 приступити до виконання функцій охоронника приміщення ТОВ «ОК «Новий зір» по вул. Глибочицькій 17, у м. Києві. 
Оскільки протягом кількох місяців контракт так йому і не був вручений, він зрозумів, що роботодавець не хоче його працевлаштування та укладення трудового договору в порядку ст.ст. 21, 24 КЗпП України, хоча у розумінні ч. 4 ст. 24 КЗпП України фактично трудовий договір був укладений, оскільки він був допущений до роботи з 11.03.2023. 
Зазначав, що його робочий день розпочинався о 08 год 00 хв і тривав 24 год.
Однак усвідомлення того, що його обманюють і обкрадають майбутнє, позбавляючи достойної пенсії, нанесло йому душевні переживання стосовно майбутнього, що суттєво вплинуло на його звичний спосіб життя.
Посилався, що гроші за виконувану роботу йому виплачував готівкою в приміщенні ТОВ «ОК «Новий зір» по вул. Глибочицькій, 17 в кімнаті охорони особа на ім`я ОСОБА_2 , котрий виявився ОСОБА_3 - директором ТОВ «Дорсей».
Водночас за останні 4 місяці йому не було виплачено заробітну плату.
Окрім цього, він прагнув оформлення своїх взаємин з ТОВ «Дорсей» відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, тому віддав свою трудову книжку, написав заяву на прийом на роботу та вважає, що фактичні відносини ОСОБА_1 і ТОВ «Дорсей» мали характер трудових та в цьому випадку наявне ухилення роботодавця (відповідача) від оформлення трудових відносин з працівником (позивачем) у відповідно до вимог трудового законодавства, що зумовило виникнення трудового спору.
Вказував, що факт його трудових відносин з ТОВ «Дорсей» підтверджується: актами здачі-прийняття робіт, укладених між ТОВ «Дорсей» і ТОВ «ОК «Новий зір» та які кожного місяця лежали в кабінеті охоронця, рахунком-фактурою виконаних робіт, актом звірки взаєморозрахунків ТОВ «Дорсей» і ТОВ «ОК «Новий зір», системою охоронної та пожежної сигналізації ТОВ «ОК «Новий зір», відеозаписим з кімнати охоронця в ТОВ «ОК «Новий зір», показами свідка ОСОБА_4 , який відвідав ТОВ «ОК «Новий зір» і бачив охоронця ОСОБА_1 , графіками чергувань охорони, виконаних на документації ТОВ «ОК «Новий зір», копією довіреності ТОВ «ОК «Новий зір» на ОСОБА_5 , оскільки ці документи могли бути доступні лише особі, яка перебувала у трудових взаєминах з ТОВ «Дорсей»
Тому позивач звернувся із позовом до суду.
Окрім того, оскільки з вини відповідача мало місце не оформлення трудових відносин з позивачем та нездійснення належної оплати праці позивача, позивач просив застосувати до відповідача відповідальність, передбачену ст. 235 КЗпП України.
11.09.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Усатовій І.А.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.08.2025 справу прийнято до розгляду та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
12.09.2025 представником відповідача-2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона проти позовних вимог заперечувала.
Заперечення мотивувала тим, що ТОВ «ОК «Новий зір» помилково визначено відповідачем у цій справі, оскільки згідно із договором від 01.02.2021 № 01/02-21, укладеним між ТОВ «ОК Новий зір» ТОВ «ДОРСЕЙ», ТОВ «ДОРСЕЙ» своїми засобами і силами свого персоналу надавав ТОВ «ОК Новий зір» послуги охорони його об`єкта.
Пункт 4.2. договору передбачає обов`язки ТОВ «ДОРСЕЙ», зокрема: 4.31. у порядку та на умовах даного договору своїми силами виконувати обов`язки по охороні об`єкту, передбачені договором, в тому числі (але не виключно): 4.3.6. В необхідній кількості направляти в службові наряди на охорону об`єкту персонал належної кваліфікації, в належному стані здоров`я, в належній кількості та екіпіровці. 4.3.7. При виконанні даного договору нести відповідальність за створення безпечних умов праці, згідно з вимогами законодавства з охорони праці та за дотримання службовим нарядом вимог діючого законодавства України з охорони праці, в тому числі правил пожежної безпеки, правил техніки безпеки та санітарно-гігієнічних норм під час здійснення охорони, а також здійснювати прибирання робочого місця службового наряду. 4.3.8. Забезпечувати своїх співробітників засобами індивідуального захисту в необхідному обсязі. 4.3.9. Проводити інструктаж свого персоналу, який заступає в службовий наряд.
Водночас, розділом 1 «Визначення термінів» передбачено, що службовий наряд - це персонал охорони працівники ТОВ «ДОРСЕЙ», які безпосередньо виконують функції з охорони (підпункт 1.1.4 договору).
Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що працевлаштування його відбувалося у приміщенні ТОВ «ДОРСЕЙ», заробітна плата виплачувалася представником ТОВ «ДОРСЕЙ», тоді як жодних трудових відносин між позивачем та ТОВ «ОК Новий зір», чи договорів цивільно-правового характеру, чи будь-яких інших відносин, що б містили ознаки трудових не було.
За змістом позовна заява позивача ґрунтується на відносинах, що виникли між ТОВ «ДОРСЕЙ» та ОСОБА_1 .
Тому ТОВ «ОК Новий зір» стосунку до трудових відносин ТОВ «ДОРСЕЙ» з позивачем не має, як і до позовних вимог за цим позовом.
Відповідачем-1 відзиву на позову заяву та позивачем відповіді на відзив відповідача-2 не подано.
Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши надані матеріали, суд, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Позивач у позовній заяві стверджував, що з 11.03.2023 по 01.06.2024 він працював охоронником у ТОВ «Дорсей» на посаді охоронника, проте останнє відмовилося укласти із ним трудовий договір та здійснити його офіційне працевлаштування.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (надалі КЗпП України).
Згідно зі статтею 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно з статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 04.09.2019 у справі № 480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.
У разі відмови роботодавця привести фактичні відносини з громадянином у відповідність до вимог трудового законодавства, факт трудових відносин, як факт, що має юридичне значення, може бути встановлений у судовому порядку, а, враховуючи наявність спору у позовному провадженні.
Водночас, звертаючись до суду із позовною заявою, позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження викладених ним доводів, зокрема щодо виконання функцій охоронника у ТОВ «Дорсей», а до позовної заяви не додано жодного документа.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Водночас позивач не довів шляхом надання належних та допустимих доказів тих обставин, що він перебував у трудовий відносинах із ТОВ «Дорсей» та виконував функції охоронника.
Щодо вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК «Новий зір», суд зазначає наступне. 
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
У цьому випадку позивач взагалі не надав будь-яких доказів в обґрунтування своїх вимог, а тому суд об`єктивно позбавлений можливості установити фактичні обставини щодо спірних правовідносин, їх характер та чітко вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
З огляду на це, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на їх недоведеність.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 21, 24 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76 -81, 89, 133, 141, 259, 263, 264-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя   І.А. Усатова