Справа №587/44/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Вортоломей І. Г.	
Номер провадження 33/816/1052/26 	Суддя-доповідач Бондар В. Б. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Бондар В. Б. ,з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 27 грудня 2025 року о 21 год. 02 хв. дорога О-191512, 4 км керував транспортним засобом Opel ZAFIRA, державний номерний знак НОМЕР_1 на території Нижньосироватської сільської територіальної громади, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотестер Драгер 7510, результат огляду 1,15 %, тест №526, що зафіксовано на відеореєстратор, чим порушив вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шевченко Д.С., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказував, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у лавах ЗСУ, тобто є спеціальним суб`єктом і його дії повинні бути кваліфіковані за спеціальною нормою – ч.3 ст.172-20 КУпАП, а не за загальною.
На думку апелянта, враховуючи наявність спеціального статусу військовослужбовця, протокол про адміністративне правопорушення складений неуповноваженою особою – працівником поліції.
Зазначав, що з матеріалів справи вбачається невідповідність часу зазначеного в протоколі та на відеозаписах, а це на його думку є порушенням Наказу № 1026.
Звертав увагу на те, що працівник поліції грубо порушили вимоги положень КУпАП, оскільки:
наказали ОСОБА_1 самостійно, будучи за кермом, переставити автомобіль;
не відсторонили його від керування транспортного засобу.
Вважав, що огляд військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст.266-1 КУпАП.
Стверджував, що ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, безпосередньо перебував на службі та виконував бойовий наказ рухатись на точку СТАБ-Пункту для евакуації поранених. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП, чого не відбулось, а вказана норма права була порушена.
Зазначав, що поліцейські не повідомили ОСОБА_1 про наявність в останнього конкретних ознак сп`яніння , що свідчило б про наявність у поліцейських підстав вважати, що останній перебуває у стані сп`яніння. 
Вказував, що ОСОБА_1 після проходження огляду, не висловлював чіткої згоди з результатом огляду, йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Зазначав, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 про наслідки проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та відповідальність.
Стверджував, що акт огляду та чек приладу Драгер ОСОБА_1 для повного ознайомлення не надавались, а примірники не вручались.
Звертав увагу на те, що на відеозаписах зафіксовано, що під час продуття спеціального приладу ОСОБА_1 постійно палить цигарку та вживає ароматичний енергетичний напій «Non-stop», що призводить до некоректної роботи вимірювального приладу та похибки у результатах огляду.
Вказував, що температура повітря, вказана в чеку Драгер, містить розбіжності з реальними показниками температури повітря навколишнього середовища.
Стверджував, що поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Зазначав, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки отримав виклик та виконував бойове завдання за бойовим наказом щодо термінового прибуття на місце події для врятування життя, про що він повідомляв поліцейським та підтверджується листом командира військової частини.

19 березня 2026 року від захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому він просив провадження у даній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП зупинити до моменту звільнення останнього з військової служби.
В обґрунтування захисник вказував, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та вважав, що справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності неможливо розглянути за його відсутності.

Разом з тим, 20 березня 2026 року від захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. надійшло клопотання про визнання процедури огляду на встановлення стану сп`яніння такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, а її результатів – недійсними, в якому він просив визнати процедуру огляду ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам та нормам чинного законодавства, а сам огляд та його результати – недійсними. В обґрунтування клопотання захисник вказував про те, що ОСОБА_1 міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП, чого не відбулось, а вказана норма права була порушена. Крім цього, на думку захисника, ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки отримав виклик та виконував бойове завдання за бойовим наказом щодо термінового прибуття на місце події.
Також, 20 березня 2026 року від захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. надійшло клопотання про визнання протоколу про адміністративне правопорушення та всіх похідних від нього матеріалів недопустимими доказами, в якому він вказував, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений неуповноваженою на те особою, тому всі похідні від нього матеріали є недопустимими доказами.

Заслухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С., який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали даної справи, відеофайли та доводи апеляційної скарги, дослідивши подані захисником клопотання, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Щодо клопотання захисника про зупинення розгляду справи у справі відносно ОСОБА_1 до моменту звільнення останнього з військової служби апеляційний суд зазначає наступне.
Так, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.
Відповідно до ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.
Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
При цьому, частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи і як уже зазначалось вище, має захисника адвоката Шевченка Д.С., який представляє його інтереси під час розгляду справи, та безпосередньо і подавав апеляційну скаргу на постанову суду, тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист .
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.
Щодо постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року, яку апелянт просив скасувати, то тут апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №552488 від 27 грудня 2025 року, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1), 
роздруківкою результатів тестування Drager Alcotest 7510, згідно з якими показники алкоголю в крові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 27 грудня 2025 року час 21:12 год. становлять 1,15 % проміле (а.с. 2), 
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), де у відповідній графі «з результатом згоден» ОСОБА_1 поставив свій підпис (а.с. 3), 
рапортом (а.с. 4), 
довідкою про надання інформації, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп, не притягувався. Відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 28 травня 2022 року. Посвідчення водія вилучено у порядку ст. 265-1 КУпАП та знаходиться на збережені в УПП в Сумській області ДПП (а.с. 5), 
диском з відеозаписом вчиненого правопорушення, яким підтверджено керування водієм ОСОБА_1 автомобілем за наведених обставин, виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія, проведення огляду на стан сп`яніння працівниками поліції з дотриманням вимог закону, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с. 6).

Враховуючи вищевказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Доводи захисника про те, що згідно з вимогами ст.266-1 КУпАП ОСОБА_1 міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а поширюються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, зокрема ст.172-20 КУпАП. Отже, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується загальний порядок проходження огляду на підставі ст.266 КУпАП, які проводять працівники поліції.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
За встановлених обставин відсутні підстави для визнання огляду ОСОБА_1 недійсним на підставі частини 9 статті 266-1 КУпАП, як просить захисник
Твердження апелянта про те, що з матеріалів справи вбачається невідповідність часу зазначеного в протоколі та на відеозаписах, а це на його думку є порушенням Наказу № 1026, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вказане не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки його вина доведена матеріалами справи.
Та обставина, що матеріали справи не містять даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем не може указувати на незаконність чи хибність висновків судді про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дані про відсторонення особи від керування транспортним засобом не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а матеріали справи містять достатню кількість належних та допустимих доказів, якими доводиться керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП в цілому.
Доводи апелянта про те, що поліцейські не повідомили ОСОБА_1 про наявність в останнього конкретних ознак сп`яніння , що свідчило б про наявність у поліцейських підстав вважати, що останній перебуває у стані сп`яніння, є безпідставними, оскільки ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Суд при цьому зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких визначений у п.3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У зв`язку із викладеним суд вважає, що зазначена обставина не є такою, яка дає підстави для скасування постанови судді щодо ОСОБА_1 .
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 після проходження огляду, не висловлював чіткої згоди з результатом огляду, йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду (clip 2, 21:17:23).
Доводи апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 про наслідки проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та відповідальність, суд вважає необґрунтованими, оскільки з відеозапису вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння.
Твердження апелянта про те, що акт огляду та чек приладу Драгер ОСОБА_1 для повного ознайомлення не надавались, а примірники не вручались, апеляційний суд вважати обґрунтованими не може, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, згідно яких і акт огляду і чек Драгеру містять підпис ОСОБА_1 .
Доводи апелянта про те, що на відеозаписах зафіксовано, що під час продуття спеціального приладу ОСОБА_1 постійно палить цигарку та вживає ароматичний енергетичний напій «Non-stop», що призводить до некоректної роботи вимірювального приладу та похибки у результатах огляду, апеляційний суд вважати обґрунтованими не може, оскільки доказів некоректної роботи приладу апелянтом не надано.
Твердження апелянта про те, що температура повітря, вказана в чеку Драгер, містить розбіжності з реальними показниками температури повітря навколишнього середовища, апеляційний суд вважає необґрунтованими та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Таким чином, газоаналізатори виробництва компанії DragerSafery AG CoKGaA Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть і надалі експлуатуватися за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747і становить 01 р.
Відповідно до інструкції з експлуатації газоаналізатора Драгер Алкотест 7510, відбір проби повітря, що видихає особа, та результат тестування здійснюється даним приладом автоматично, у разі будь-яких порушень під час відбору пристрій зазначає про помилку (а.с. 14). Як вбачається із відеозапису подій, будь-яких порушень інструкції допущено не було, газоаналізатор показав результати тестування без будь-яких помилок, які у подальшому були роздруковані поліцейськими.
При цьому апеляційний суд вважає, що прилад "Драгер" не є приладом по вимірюванню температури повітря. Відповідно, поточна робоча температура для приладу може відрізнятись від зовнішніх погодних умов. Таким чином, температура навколишнього середовища не буде співпадати з показником температури приладу з наведених причин та жодним чином не впливатиме на результати тестування і це не свідчить про його непридатність.
Згідно з Інструкцією з експлуатації газоаналізатора «Драгер Алкотест 7510», визначено умови навколишнього середовища при експлуатації даного приладу: робоча температура: від -40 до +70С° при відносній вологості 10-100 % без конденсації, атмосферний тиск 600-1400 гПа (а.с. 25).
При вимірюванні приладом "Drager Alkotest 7510” він може показувати помилкове значення температури, якщо він зберігався у салоні автомобіля при іншій температурі та безпосередньо перед вимірюванням був перенесеним назовні. В той же час, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився в межах температури навколишнього середовища при експлуатації даного приладу.
З вищенаведеного слідує, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився придатним газоаналізатором.
Доводи апелянта про те, що поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 були роз`яснені права, що останній засвідчив своїм підписом.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки отримав виклик та виконував бойове завдання за бойовим наказом щодо термінового прибуття на місце події для врятування життя, про що він повідомляв поліцейським та підтверджується листом командира військової частини, були предметом розгляду суду першої інстанції, з чим також погоджується і апеляційний суд, адже згідно ст. 18 КУпАП - не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. На переконання апеляційного суду наведені в апеляційній скарзі захисника доводи не підпадають під критерії крайньої необхідності, оскільки не надано даних, що небезпеку міг усунути тільки ОСОБА_1 , а не інша особа.
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з технічних засобів відеозапису працівників поліції.
Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги статтями 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Шевченку Д.С. у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП до моменту звільнення останнього з військової служби.
Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. на цю постанову – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Бондар В. Б.