КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/1504/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року місто Київ
справа № 753/17231/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мицик Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,-

В С Т А Н О В И В:
В вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив: 
у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_3 на його користь вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1079900,00 грн., визнавши право особистої приватної власності на цю квартиру за ОСОБА_3 .
В обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачем з 02 серпня 2014 року до 06 грудня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Вказував, що 23 листопада 2017 року під час шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , відомості про право власності на яку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 04 жовтня 2019 року.
Зазначав, що Бориспільським районним судом Київської області було затверджено мирову угоду за їх спільною заявою у справі про поділ майна подружжя, до якої не увійшла спірна квартира, оскільки вона не була включена до предмету позову. 
Посилався на те, що спірна квартира була набута під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя в інтересах сім`ї.
17 листопада 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем дійсно з 2014 року до 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте, у період часу з 28 липня 2017 року до квітня 2018 року проживали окремо та фактично припинили шлюбні відносини.
Вказувала, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу в якому визнавав, що спільне життя у них не склалося та підтверджував, що фактичні шлюбні відносини вони припинили 28 липня 2017 року. Позов за його заявою від 30 березня 2018 року суд залишив без розгляду, а з квітня 2018 року вони відновили шлюбні відносини, народили двох дітей, однак у вересні 2021 року ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Зазначала, що у період коли вони з ОСОБА_1 припинили фактичні шлюбні відносини, вона уклала договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру у об`єкті будівництва АДРЕСА_2 . Ціна відступлення та фактичного придбання спірної квартири ( АДРЕСА_3 ) склала 602 537,00 грн.
Стверджує, що всі кошти, які були сплачені за квартиру, належали їй особисто і були перераховані на рахунок управителя з її особистого рахунку у період з 24 листопада 2017 року до 31 грудня 2019 року. За період окремого проживання з відповідачем вона сплатила 452920,00 грн. вартості квартири, решта коштів - 174278,00 грн. сплачено за рахунок заощаджень, преміальних та інших виплат за особисті заслуги.
Вказувала, що від сестри ОСОБА_4 , яка вирішила допомогти їй у придбанні житла вона отримала у борг 5000,00 євро, що підтверджується борговою розпискою від 02 серпня 2017 року, ще 5000,00 євро сестра передала їй готівкою, коли вона відвідувала її у Франції, що підтверджується розпискою від 01 листопада 2017 року. Крім того, 18 листопада 2017 року вона отримала від сестри грошовим переказом 5030,89 доларів США, що підтверджується квитанцією та 06 грудня 2017 року отримала від сестри грошовий переказ на суму 5500 євро (допомога сім`ї - банківський переказ сестрі).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 49/200 частки квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 427280,00 грн.
Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2035,48 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1  - ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.
На обґрунтування вимог посилалася на те, що суд не взяв до уваги, що наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 про надання згоди на розпорядження спірною квартирою, підтверджує розповсюдження спільної сумісної власності на спірне майно.
Вказувала, що Дарницьким районним судом міста Києва була досліджена мирова угода в справі № 359/10535/21. Проте, ані мирова угода, ані доводи ОСОБА_1 про те, що така мирова угода, яка була особисто підписана сторонами справи, є свідченням поширення на спірну квартиру режиму спільної сумісної власності, судом першої інстанції до уваги взята не була, суд відверто проігнорував такі доводи позивача за первісним позовом.
Зазначала, що суд дійшовши висновку про припинення шлюбних відносин з липня 2017 року по квітень 2018 року не навів належного мотивування в даній частині.
Посилалася на те, що відповідачем не було надано доказів, що сума в 5500,00 євро та 5030,89 доларів США є особистими коштами ОСОБА_3 .
Вказувала, що в порушення норм ЦПК України суд залишив поза увагою доводи ОСОБА_1 про те, що долучені до зустрічного позову заява на видачу готівки №4119507711 від 18 листопада 2017 року на суму 5030,89 доларів США та квитанція №4119522411 від 18 листопада 2017 року про валютно-обмінну операцію не є доказом по справі та не підтверджують особистої приватної власності ОСОБА_3 щодо спірної квартири, оскільки квитанція знеособлена, тому суд не може встановити як особу, яка звернулась за вчиненням валютно-обмінної операції, так не має можливості встановити походження коштів.
Вказувала, що той факт, що сестра сестрі надала матеріальну допомогу, не є беззаперечним доказом тієї обставини, що такі кошти в подальшому були спрямовані ОСОБА_3 на придбання спірної квартири.
11 лютого 2026 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких остання просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
11 лютого 2026 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала додаткові пояснення у справі.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав. 
Відповідач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.
Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.
Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.
До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.
Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
У абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №7 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки? земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби? грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно будівельному, гаражно будівельному кооперативі? грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №554/8023/15-ц). 
Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати усе спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Якщо майно набуто під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. 
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №161/14048/19 (провадження №61-13103св20), від 30 березня 2021 року у справі № 459/5027/13-ц (провадження №61-17872св19), від 09 червня 2021 року у справі №761/18817/17 (провадження №61-6447св21).
Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Крім того, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.
На відміну від частини другої статті 120 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, частина шоста статті 57 СК України лише допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Таким чином, законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.
На майно набуте дружиною, чоловіком в період шлюбу, але за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
Аналогічні правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №149/2479/20 (провадження №61-14123св21), від 11 лютого 2022 року у справі №504/1126/19 (провадження №61-18866св21).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, з 02 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року у справі №753/18611/21. Рішення набрало законної сили 06 грудня 2021 року.
Сторони мають дітей: ОСОБА_6 , 2008 року народження, ОСОБА_7 , 2019 року народження, ОСОБА_8 , 2019 року народження.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державний реєстратор КП «Центр правової допомоги та реєстрації м. Київ на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2019 року вніс запис про державну реєстрацію квартири загальною площею 40,2 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 , розмір частки - 1.
Підставою для реєстрації зазначено: виписка, серія та номер: 796, виданий 12 липня 2019 року, видавник - ТОВ «Бориспільміськбуд»; довідка, серія та номер: 719, виданий 13 червня 2019 року, видавник - ТОВ «Бориспільміськбуд»; угода про визначення ціни відступлення, серії та номер: MX2/2-84/2016, виданий 24 листопада 2017 року, видавник: ОСОБА_3 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний кооперативний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна»; додаткова угода серія та номер: 3, виданий 20 лютого 2019 року, видавник: ТОВ «Бориспільміськбуд» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний кооперативний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна»; додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 12 липня 2018 року, видавник: ТОВ «Бориспільміськбуд» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний кооперативний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна»; додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 23 вересня 2016 року, видавник: ТОВ «Бориспільміськбуд» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний кооперативний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна»; акт приймання-передачі житлового приміщення, серія та номер: б/н, виданий 04 липня 2019 року, видавник ТОВ «Бориспільміськбуд» та ОСОБА_3 ; акт приймання-передачі житлового приміщення, серія та номер: б/н, виданий 13 червня 2019 року, видавник ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» та ОСОБА_3 ; договір про відступлення прав та обов`язків, серія та номер: б/н, виданий 24 листопада 2017 року, видавник: ТОВ «Бориспільміськбуд» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний кооперативний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна»; договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: MX2/2-84/2016, виданий 23 вересня 2016 року, видавник: ТОВ «Бориспільміськбуд» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний кооперативний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна».
Загальна вартість, яка була сплачена за квартиру становить 602537,00 грн., що сторонами не оспорюється.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі за спільні сумісні кошти подружжя в інтересах сім`ї. Посилаючись на положення статті 70 СК України, зазначав, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , подала зустрічну позовну заяву, в якій посилалася на те, що всі кошти, які були сплачені за спірну квартиру, належали їй особисто і були перераховані на рахунок управителя з її особистого рахунку у період з 24 листопада 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що за період окремого проживання з ОСОБА_1 з липня 2017 року до квітня 2018 року вона сплатила 452920,00 грн. вартості квартири, решта коштів - 174 278,00 грн. сплачено за рахунок заощаджень, преміальних та інших виплат за особисті заслуги.
ОСОБА_3 на підтвердження своїх доводів про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в її особисту приватну власність за її особисті кошти, надала наступні документи: копію договору про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за договором №МХ/2/2-84/2016 та додаткові угоди до нього; копію довідки про рух по рахунку НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , копія виписки за картковим рахунком клієнта ОСОБА_3 за період з 24 листопада 2017 року по 31 грудня 2019 року; копію належним чином засвідченого перекладу кредитного договору на ім`я ОСОБА_9 від 16 вересня 2017 року.
Із виписки з рахунку ОСОБА_3 , відкритого у АТ «УкрСиббанк» встановлено, що за період з 24 листопада 2017 року до 31 грудня 2019 року відбувався рух коштів, зокрема підтверджено перерахування з цього рахунку на інший рахунок в іншому банку грошових коштів, а саме: 30 листопада 2017 року у розмірі 100000,00 грн, 01 грудня 2017 року - 100000,00 грн, 06 грудня 2017 року - 21822,00 грн, 07 грудня 2017 року - 40000,00 грн, 08 грудня 2017 року - 100000,00 грн, 11 грудня 2017 року - 60000,00 грн, 15 грудня 2017 року - 7590,00 грн, 10 січня 2018 року - 8043,00 грн, 01 лютого 2018 року - 7967,00 грн, 28 лютого 2018 року - 7588,00 грн, всього 452920,00 грн.
Також вбачається, що рахунок поповнювався як особисто ОСОБА_3 так і відбувалися зарахування коштів через термінали банку. Зокрема, на рахунок ОСОБА_3 (євро), відкритий у АТ «УкрСиббанк», 07 грудня 2017 року зараховані 5500,00 євро від ОСОБА_10 
18 листопада 2017 року ОСОБА_3 отримала готівкою переказ через систему «MОNЕYGRAM» у розмірі 5030,89 доларів США, що еквівалентно 133313,99 грн. від ОСОБА_4 . 
Згідно з квитанцією від 18 листопада 2017 року №4119522411 філія ГУ по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 придбала у фізичної особи валюту у сумі 4230,00 доларів США за курсом 26,4800 у розмірі 112010,40 грн.
Відповідно до квитанції від 30 листопада 2017 року №97 на рахунок ОСОБА_3 , відкритий у АТ «УкрСиббанк» зараховано 223100,00 грн, платник - ОСОБА_3 
ОСОБА_10 16 вересня 2017 року у Бі-Ен-Пі Паріба Банк отримала кредит для фізичних осіб у розмірі 10000,00 євро. 
06 грудня 2017 року Бі-Ен-Пі Паріба Банк списало з рахунку ОСОБА_10 переказ у сумі 5500,00 євро, бенефіціар - ОСОБА_11 , причина платежу - допомога сім`ї, банківський переказ сестрі.
Згідно з випискою за картковим рахунком ОСОБА_3 , відкритим у АТ «УкрСиббанк», 08 грудня 2017 року на рахунок, після конвертації, зараховано суму у розмірі 174735,00 грн.
З копії розписки, складеної 02 серпня 2017 року ОСОБА_3 вбачається, що 02 серпня 2017 року остання отримала від ОСОБА_4 кошти у сумі 5000,00 євро для придбання квартири у м. Києві, які зобов`язалася повернути до 02 серпня 2021 року.
Відповідно до копії розписки, складеної 01 листопада 2017 року ОСОБА_3 , остання 01 листопада 2017 року отримала від ОСОБА_4 кошти у сумі 5000,00 євро для придбання квартири у м. Києві, які зобов`язалася повернути до 01 листопада 2021 року.
Згідно з довідкою про доходи ТОВ «Євро Класс» від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_3 за період з січня 2018 року до жовтня 2018 року отримала, окрім заробітної плати, премію та інші доплати у розмірі 145305,00 грн.
Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, дохід ОСОБА_3 склав: за 2017 рік - 39600,00 грн., за 2018 рік -57703,23 грн.
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, встановлено, що ОСОБА_3 за період з січня до квітня 2017 року отримала дохід (виплачено) ТОВ «Євро Клас» - 39600,00 грн., за період з січня 2018 року до квітня 2018 року отримала дохід (виплачено) ТОВ «Євро Класс» та ТОВ «Агенство «Комфортне житло» - 57 703,23 грн.
Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, дохід ОСОБА_1 склав: за 2017 рік - 28 239,40 грн, за 2018 рік - 52 575,00 грн.
Згідно з даними Державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб SEAT IBIZA, зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , 13 липня 2019 року перереєстрований з ОСОБА_3 на нового власника - ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2019 року, у якому зазначено, що вартість транспортного засобу становила 150000,00 грн.
На валютний рахунок ОСОБА_3 , відкритий у АТ «УкрСиббанк», 25 липня 2019 року зараховано 5 900,00 доларів США, які 25 липня 2019 року конвертовані у гривні у сумі 149 860,00 грн та 25 липня 2019 року перераховані ОСОБА_4 . 
16 серпня 2022 року ОСОБА_1 підписав нотаріально посвідчену заяву, якою дав згоду своїй колишній дружині ОСОБА_3 на розпорядження (обмін, продаж, дарування, будь-які дії особі, здачу в оренду, передачу в іпотеку тощо) квартирою АДРЕСА_1 за ціну та на умовах на її розсуд.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року у справі №359/10535/21 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за якою:
виділено на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 : 1/6 частки житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки Mersedes-Benz, модель E 200, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ; автомобіль марки AUDI, модель А8, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 ;
сторони визнали факт придбання за час перебування у шлюбі у спільну сумісну власність нежитлового приміщення під №192, загальною площею 92,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , яке на момент розгляду цього спору судом, а саме починаючи з 30 червня 2021 року зареєстровано на праві власності за ТОВ «ЖИТЛО-ЛАЙФ» на підставі акта прийому-передачі, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В., зареєстрованому в реєстрі за №2139, 2140;
ОСОБА_1 зобов`язався протягом 10 (десяти) робочих днів з дня затвердження Бориспільським міськрайонним судом цієї мирової угоди сплатити ОСОБА_3 в рахунок компенсації вартості 1/12 її частки у житловому будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; 1/2 її частки у автомобілі марки Mersedes-Benz, модель E 200, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ; 1/2 її частки у автомобілі марки AUDI, модель А8, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 та 1/2 її частки у нежитловому приміщенні під № НОМЕР_7 , загальною площею 92,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 грошові кошти в сумі еквівалентній 1000000,00 грн, або в доларах США по курсу 40 (сорок) гривень за один долар США;
ОСОБА_3 зобов`язалася протягом 5 днів з дня затвердження Бориспільським міськрайонним судом цієї мирової угоди звільнити житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 від особистих речей та половини спільно набутих меблів, побутової техніки та інших більш дрібних елементів побуту. Після чого зобов`язується не претендувати на користування чи проживання у цьому будинку;
усі судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу та судовий збір, покладаються на сторону, яка їх понесла, та іншою стороною не відшкодовуються;
провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна закрито.
Відповідачем на підтвердження факту окремого проживання з позивачем у період з липня 2017 року до квітня 2018 року були надані характеристики від 13 листопада 2023 року з Бориспільського ліцею імені Павла Чубинського Бориспільської міської ради Київської області та з Професійної шкоди брейкінгу «Reborn Clan» (м.Бориспіль), а також запрошені свідки для дачі свідчень.
Із висновку судового експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Мельник Х.І. №СЕ-19/24/20791-ОБ, складеного 02 серпня 2024 року вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_7 , станом на 08 липня 2024 року становить 1744000,00 грн.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що спірна квартира придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Заперечуючи проти задоволення первісного позову, ОСОБА_3 вказувала на те, що з липня 2017 року до квітня 2018 року фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_1 було припинено, що підтверджено показами свідків та власним твердженням ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві про розірвання шлюбу, яку останній подавав у вересні 2017 року (справа №753/17400/17). 
ОСОБА_13 зазначав, що у період з липня 2017 року до квітня 2018 року між сторонами були наявні права та обов`язки подружжя. Вказував, що ОСОБА_1 допоміг ОСОБА_3 під час ДТП, яке сталося за участі останньої 02 вересня 2017 року, забравши 02 вересня 2017 року з місця ДТП на евакуаторі автомобіль відповідача.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі №753/17400/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. У позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що між сторонами припинились фактичні шлюбні відносини з 28 липня 2017 року.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі №753/17400/17 задоволено клопотання позивача, позовну заяву залишено без розгляду.
Зазначення ОСОБА_1 у позовній заяві, яка в подальшому була залишена без розгляду про те, що між сторонами припинились фактичні шлюбні відносини з 28 липня 2017 року не є підтвердженням того, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили шлюбні відносини з 28 липня 2017 року, оскільки відсутнє рішення суду, в якому було б встановлено зазначений факт.
Даючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам: характеристикам, показам свідків, які зазначали щодо не проживання сторін разом у період з липня 2017 року до квітня 2018 року, колегія суддів вважає, що вказані докази свідчать, що деякий час сторони проживали окремо. 
При цьому, окреме проживання не означає автоматично припинення шлюбних відносин та припинення правового зв`язку між чоловіком та дружиною як подружжям.
Наявні у справі докази не свідчать про доведеність факту припинення між сторонами сімейних відносин, оскільки як вбачається з довідки, виданої ФОП ОСОБА_14 позивачем ОСОБА_1 були замовлені та оплачені роботи по ремонту автомобіля SEAT Ibiza, д.н.з. НОМЕР_8 після ДТП, яким користувалася відповідач та 02 жовтня 2017 року вказаний автомобіль був повернений замовнику ОСОБА_1 .
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 при зверненні до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа №359/10535/21) посилалася на вчинення сторонами дій - перебудову та реконструкцію за період фактичного перебування у шлюбі іншого нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 . Вказувала, що первісно житловий будинок мав загальну площу 60,2 кв.м та житлову - 20,9 кв.м, після реконструкції загальна площа житлового будинку збільшилася до 295,2 кв.м, житлова до 125,2 кв.м з приводу чого сторонам було видано: 05 січня 2018 року будівельний паспорт №1/04-16, новий технічний паспорт від 02 березня 2018 року та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта виданого 22 березня 2018 року.
Тобто вищевказані докази свідчать про те, що під час окремого проживання сторони не припинили права та обов`язки подружжя, в тому числі і щодо спільного майна (оплати ремонту автомобіля, проведення реконструкції частини житлового будинку).
А відтак, висновок суду першої інстанції про те, що у період часу з липня 2017 року до квітня 2018 року сторони не вели спільне господарство, фактично припинили шлюбні відносини спростовується вищевикладеним.
Суд першої інстанції оцінюючи надані ОСОБА_3 докази, дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом довела, що сума у розмірі 174735,00 грн., що еквівалентно 5500,00 євро, та сума у розмірі 133313,99 грн., що еквівалентно 5030,89 доларів США, а всього 308048,00 грн. - це особисті кошти відповідача, які вона отримала від своєї сестри ОСОБА_10 як допомогу сім'ї з липня 2017 року до квітня 2018 року під час фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки долучені до зустрічного позову ОСОБА_3 заява на видачу готівки №4119507711 від 18 листопада 2017 року на суму 5030,89 доларів США, квитанція №4119522411 від 18 листопада 2017 року про валютно-обмінну операцію не підтверджують, що такі кошти в подальшому були спрямовані ОСОБА_3 на придбання квартири. 
З матеріалів справи вбачається, що загальний дохід ОСОБА_3 від ТОВ «Євро Класс» та ТОВ «Агенство «Комфортне житло» за 2017-2018 роки не перевищив 100000,00 грн. (довідка форми ОК-5, реєстр платників податків). Отже, доводи ОСОБА_3 про те, що сума внесених кошів у розмірі 172278,00 грн. - це її заощадження, преміальні та інші виплати за особисті заслуги, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги.
Щодо долучених ОСОБА_3 копій розписок від 02 серпня 2017 року та від 01 листопада 2017 року, оригінали яких як зазначала відповідач були втрачені, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2024 року у справі №754/9261/19 звернув увагу, що досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Касаційний суд зауважив, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №215/1191/17 (провадження №61-9767св22).
З огляду на викладене, копії розписок ОСОБА_3 від 02 серпня 2018 року та від 01 листопада 2017 року не є належними і допустимими у розумінні статей 77-78 ЦПК України, а відтак не приймаються судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 підписав нотаріально посвідчену заяву, якою дав згоду своїй колишній дружині ОСОБА_3 на розпорядження (обмін, продаж, дарування, будь-які дії особі, здачу в оренду, передачу в іпотеку тощо) квартирою АДРЕСА_1 за ціну та на умовах на її розсуд.
У вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що вказане нерухоме майно є його та ОСОБА_3 спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набувалося ними спільно під час зареєстрованого шлюбу.
Згідно правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду, що сформована в постанові від 03 червня 2024 року у справі №712/3590/22 (провадження №61-14297сво23), вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.
Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.
Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.
Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.
Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядженнямайном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.
Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.
Отже, наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 про надання згоди на розпорядження спірною квартирою, підтверджує розповсюдження спільної сумісної власності на спірне майно. 
А відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 , з урахуванням вимог статтями 12, 81 ЦПК України, спростувала презумпція права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, довівши, що 51% від внесеної суми, це її особиста приватна власність.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового.
Вирішуючи спір, встановивши, що спірна квартира була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, презумпція права спільної сумісної власності подружжя щодо спірної квартири відповідачем ОСОБА_3 не спростована належними доказами, колегія суддів приходить до висновку, що частки сторін є рівними.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просив у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_3 на його користь вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1079900,00 грн., визнавши право особистої приватної власності на цю квартиру за ОСОБА_3 .
Оскільки згідно висновку судового експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/24/20791-ОБ, складеного 02 серпня 2024 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_7 , станом на 08 липня 2024 року становить 1 744 000,00 грн., а відтак стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає компенсація вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 872000 грн. (1 744 000,00 грн. / 2). При цьому, слід припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю слід відмовити.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подачу клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 536,80 грн. та 25444,61 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи.
Отже, стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 10799 грн., судовий збір за подачу клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 536,80 грн., витрати за проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 25444,61 грн. та судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 16198,40 грн.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ,(яка проживає за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 , (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ) компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 872000 грн.
Припинити право власності  ОСОБА_1  на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ,(яка проживає за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 , (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 10799 грн., судовий збір за подачу клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 536 грн. 80 коп., витрати за проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 25444 грн. 61 коп. та судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 16198 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: