справа № 757/16634/24-ц головуючий у суді І інстанції Новак Р.В.
провадження № 22-ц/824/4048/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Замковенком Олегом Миколайовичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:
у квітні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гусєв П.В. звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03 березня 2025 року, остаточно просив:
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 92 402,35 грн; а також 19 101,60 грн за проведення судової експертизи, судовий збір у розмірі 1 740,47 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, які поніс позивач, витрати на правову допомогу у розмірі 6 468,17 грн, які планує понести позивач у зв`язку з розглядом справи.
В обґрунтування позову зазначено, що 02 вересня 2023 року в м. Києві на вул. Старонаводницькій, 12 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка порушивши правила дорожнього руху здійснила зіткнення з транспортним засобом «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 .
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у справі №757/40826/23-п винною у настанні описаної ДТП визнано ОСОБА_1 . Таким чином саме ОСОБА_1 є відповідальною особою за відшкодування шкоди, нанесеної нею позивачу в ДТП.
Разом з тим, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» відповідно до полісу №216419529. ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було проведено власне дослідження та було призупинено розгляд заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку з неотриманням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Не погоджуючись з таким рішенням позивачем по справі було подано скаргу до Національного банку України, у відповідь на яку ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 66 284,35 грн та 5 206,41 грн пені за порушення строку виплати страхового відшкодування.
Відповідно до норм чинного законодавства, винна особа - відповідач не вправі вимагати враховувати зношеність деталей, оскільки відшкодовує шкоду у розмірі реальних витрат понесених внаслідок ДТП. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між визначеним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням. 
11 липня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Пащенко П.М. подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 у повному обсязі. Оскільки, станом на дату ДПТ цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована у ТДВ «СК «Кредо» (поліс № 216419529, ліміт відповідальності за шкоду завдану майну -160 000,00 грн). Позивач отримав від стразової компанії 66 284,35 грн, що не перевищує ліміт відповідальності, тому вимоги до ОСОБА_1 є необґрунтованими та передчасними. Крім того, якщо припустити, що звіт, що доданий до позовної заяви про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу наданого позивачем, може бути належним у допустимим доказом, то за даним звітом вартість матеріального збитку становить 66 284,35 грн, що в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну передбачену полісом.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року задоволено заяву представника позивача про виключення зі складу учасників справи ТДВ «Страхова компанія «Кредо», як неналежного відповідача у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди з урахуванням судової експертизи та законодавства про обов`язкове страхування, яка за своїм змістом фактично є відмовою позивача від позову в частині позовних вимог до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», закрито провадження по справі №757/16634/24-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині позовних вимог до ТДВ «Страхова компанія «Кредо».
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі у розмірі 92 402,35 грн, а також судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 1 740,47 грн, витрати на оплату послуг експерта в розмірі 19 101,60 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Замковенко Олег Миколайович 31 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.
Посилається на те, що суд першої інстанції не встановив та не надав правової оцінки у оскаржуваному судовому рішенні обставинам справи, які підлягали обов`язковому встановленню наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП та завданою позивачу (автомобілю позивача) шкодою та наявності чи відсутності вини позивача у дорожньо-транспортній пригоді.
Крім того, матеріалами справи підтверджується вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача у розмірі 55 851,30 грн, а не 158 686,70 грн, з розміру якого виходив суд ухвалюючи оскаржуване рішення. Сума 158 686,70 грн. стосується загальної вартості ремонту без урахування зносу автомобіля, який не перебував у жодному причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП.
Здійснене та підтверджене матеріалами справи страховою компанією ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 66 284,35 грн. повністю покриває завдану позивачеві шкоду, а відтак встановлення судом першої інстанції більшого розміру шкоди не підтверджується наявними у справі доказами та не є доведеним позивачем.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Замковенком Олегом Миколайовичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
30 грудня 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Гусєва П.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечив проти доводів апелянта вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Проц Андрій Володимирович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судове засідання апелянтка ОСОБА_1 не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.
16 лютого 2026 року адвокатка Зубицька Л.М., діючи в інтересах апелянтки, подала клопотання про відкладення розгляду справи. повідомила, що адвокат Замковенко О.М., який здійснює супровід справи ОСОБА_1 перебуває на лікарняному (докази відсутні), а сама адвокатка Зубицька Л.М. з`явитися у судове засідання не може у зв`язку з розглядом кримінальної справи у Деснянському районному суді м. Києва (докази відсутні).
Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
Виходячи з наведеного, апеляційний суд у межах своїх повноважень дійшов висновку про визнання причини неявки представників ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не доведена належними та допустимими доказами, а отже є неповажною. Таким чином, з огляду на належне повідомлення про судове засідання учасників справи, з урахуванням правових висновків Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі №752/8103/13-ц, категорії справи, строку її розгляду, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, 17 лютого 2026 року, безпосередньо у судове засідання надійшло клопотання від адвоката Прасол Альони Сергіївни про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, подане через «Електронний суд». Вказане клопотання на стадії розгляду справи було залишено без задоволення, оскільки особисто у судове засідання представниця не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. 
Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 вересня 2023 року в м. Києві на вул. Старонаводницькій, 12 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка порушивши правила дорожнього руху здійснила зіткнення з транспортним засобом «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , належному позивачу.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у справі №757/40826/23-п винною у настанні описаної ДТП визнано ОСОБА_1 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» відповідно до полісу №216419529.
ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було проведено власне дослідження та було призупинено розгляд заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку з неотриманням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням позивачем було подано скаргу до Національного банку України, у відповідь на яку ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 66 284,35 грн та 5 206,41 грн пені за порушення строку виплати страхового відшкодування.
З метою визначення об`єктивного розміру завданої шкоди під час розгляду справи судом було задоволено клопотання представника позивача та проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу.
Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 січня 2025 року №СЕ-19/111-24/60745-АВ за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту, завданого власнику транспортного засобу «Honda VFR 1200», д.н.з. НОМЕР_3 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 02 вересня 2023 року складає 158 686,70 грн (без урахування ПДВ), вартість відновлювального ремонту, завданого власнику транспортного засобу «Honda VFR 1200», д.н.з. НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників транспортного засобу на дату ДТП 02 вересня 2023 року складає 55 851,30 грн (без урахування ПДВ), вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Honda VFR 1200», д.н.з. НОМЕР_3 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 02 вересня 2023 року складає 55 851,30 грн (без урахування ПДВ).
Таким чином, загальний розмір завданої шкоди, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, було визначено позивачем на підставі висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 січня 2025 року №СЕ-19/111-24/60745-АВ у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Honda VFR 1200», д.н.з. НОМЕР_3 , яка складає 92 402,35 грн (158 686,70 грн - 66 284,35 грн (сума сплаченого страхового відшкодування), тобто у розмірі витрат, які необхідно зробити для відновлення свого порушеного права.
Вирішуючи спір місцевий суд на підставі наданих позивачем доказів встановив доведеним, що незважаючи на те, що відповідач був звільнений від адміністративної відповідальності, у зв`язку з дією в умовах крайньої необхідності (стаття 39 КУпАП), це не звільняє його від цивільної відповідальності за завдану шкоду, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду. 
Суд відхилив доводи відповідача, що максимальний ліміт відповідальності страховика відповідача - 160 000,00 грн, оскільки, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У цій справі страховиком відповідача ТДВ «СК «Кредо» з урахуванням судової експертизи у повному об`ємі було виплачено позивачу страхове відшкодування з урахування приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, протягом розгляду справи зі сторони відповідача до суду не було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а також після надходження до суду висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 січня 2025 року №СЕ-19/111-24/60745-АВ за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи представником не подавалися заперечення щодо складеного висновку. Викладене вище у сукупності свідчить про те, що відповідач погодився із розрахунками викладеними у цьому висновку експерта. На підставі наведеного, суд стягнув з ОСОБА_1 , яка є особою, яка правомірно керувала транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди та з вини якої сталася ДТП, різницю між матеріальними збитками, заподіяними внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди і сумою отриманого позивачем страхового відшкодування у розмірі 92 402,35 грн.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у справі №757/40826/23-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі закрито.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 02 вересня 2023 року о 07-24 год. в м. Києві по вул. Старонаводницька, буд. 12, встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).
Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Тобто, вимога про стягнення усієї суми майнової шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу, дійсно не відповідає меті інституту страхування, про що зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.
Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.
Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.
При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Верховний суд у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
Відповідно до листа ТДВ СК «КРЕДО» від 23 листопада 2023 року за вих. 2621, полісом №ЕР/216419529 ліміт страхового забезпечення ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну майну визначено у сумі 160 000,00 грн. з франшизою 0,00 грн., що більше вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу позивача ОСОБА_2 - Honda VFR 1200, д.н.з. НОМЕР_3 , на суму 158 686,70 грн, тому покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування різниці (92 402,35 грн) між розміром майнової шкоди (158 686,70 грн), завданої ушкодженням транспортного засобу та страховим відшкодуванням (66 284,35 грн) у межах ліміту страхового забезпечення (160 000 грн), не відповідатиме меті інституту страхування.
Наведені обставини місцевий суд залишив поза увагою, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про покладення на ОСОБА_1 як страхувальника обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду при ДТП за умови невичерпання страхового ліміту.
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Замковенком Олегом Миколайовичем - задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова