Провадження № 1-кп/582/111/25

Справа № 582/1582/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" квітня 2026 р.
Недригайлівський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Недригайлів Сумської області матеріали кримінального провадження № 12025200470000551 стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Двірець, Житомирського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого військовослужбовця, раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , будучи командиром відділення мінометних безпілотних наземних систем взводу безпілотних наземних систем вогневої підтримки роти безпілотних наземних систем військової частини НОМЕР_2 , 15.07.2025 близько 23 год 12 хв., керуючи автомобілем «Маzda-323» реєстраційний номер НОМЕР_3 , по автомобільному шляху Т1904 сполученням «Білопілля - Терни - Недригайлів - Липова Долина - Гадяч» та рухаючись зі сторони с-ща Терни в напрямку с-ща Недригайлів, Сумської області, поблизу с. Чемоданівка, Роменського району Сумської області, проявив злочинну недбалість, діючи всупереч вимогам п.п. 2.3.6, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Nissan Х-trail» реєстраційний номер НОМЕР_4 , який перебував в нерухомому стані на полосі руху водія ОСОБА_7 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Маzda-323» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримали тілесні ушкодження з якими були доставлені до КНП «Роменська центральна районна лікарня» РМР.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 334 від 26.11.2025 встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «Роменська центральна районна лікарня» РМР встановлено діагноз: поєднана краніо-скелетна травма: закритий, косий, перелом правої плечової кістки на межі середньої зони- верхньої зони зі зміщенням, закритий перелом лівої стегнової кістки на межі середньої зони-нижньої зони зі зміщенням, ЗЧМТ, струс головного мозку. Множинні садини тулуба, голови, кінцівок.
Ушкодження, у вигляді закритого, косого перелому правої плечової кістки на межі середньої зони-верхньої зони зі зміщенням, закритого перелому лівого стегна на межі середньої зони-нижньої зони зі зміщенням, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як для зрощення переломів необхідний час більше 21 дня.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 333 від 26.11.2025 встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «Роменська центральна районна лікарня» РМР встановлено діагноз: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, забій головного мозку, вдавленний імпресійний багатоуламковий перелом лобної кістки з переходом на основу черепу, церебро-субарахноїдальний крововилив, пневмоцефалія, забійна рана м`яких тканин лобної ділянки, множинні забої-садна м`яких тканин голови, тулуба та кінцівок, параорбітальна гематома правого ока, гемосинус правої гайморової пазухи.
Ушкодження, у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавленного імпресійного багатоуламкового перелому лобної кістки з переходом на основу черепу, церебро-субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, забійної рани м`яких тканин лобної ділянки, параорбітальної гематоми правого ока, гемосинусу правої гайморової пазухи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 335 від 26.11.2025 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «Роменська центральна районна лікарня» РМР встановлено діагноз: тупа травма шиї, пошкодження трахеї, гортані, підшкірна емфізема шиї, малий пневмомедіастінум, правобічний малий гідроторакс, множинні садна голови, шиї, нижніх кінцівок, гематома лівого ока, забій лівого стегна.
Ушкодження, у вигляді тупої травми шиї, пошкодження гортані - розриву гортані (КТ - ознаки розриву гортані), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя, на підставі п.п. 2.1.3 і) наказу № 6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженого наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Відповідно до зібраних доказів та висновку судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 392 від 26.11.2025 у даній дорожній ситуації ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Маzda-323» реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що передбачені пунктами:
2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Допущені ОСОБА_7 порушення вимог пунктів 2.3.6, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Дії водія ОСОБА_7 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).
Допитаний у відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 15.07.2025 він керуючи автомобілем «Маzda-323», по автомобільному шляху Т1904 та рухаючись зі сторони с-ща Терни в напрямку с-ща Недригайлів, Сумської області, поблизу с. Чемоданівка, Роменського району Сумської області, допустив зіткнення із автомобілем «Nissan Х-trail». У вчиненому щиро покаявся, просив суворо не карати.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, у судовому засіданні обставини викладені в обвинувальному акті підтвердили. Просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Належним чином повідомлений потерпілий ОСОБА_8 у судові засідання не з`являвся.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.
Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а отже, його дії необхідно кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65, 66, 67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.
Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вивчивши особу обвинуваченого ОСОБА_7 суд встановив, що він є особою молодого віку, до кримінальної та адміністративної відповідальності (в тому числі і за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння відповідно до ст. 130 КУпАП) не притягувався, одружений, в даний час проходить військову службу в ЗСУ, за місцем служби характеризується позитивно. 
Обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України є: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, шляхом надання правдивих показів, як на досудовому слідстві, так і в суді.
Як обставинами що пом`якшують покарання суд визнає те, що обвинувачений є військовослужбовцем та проходить службу в ЗСУ, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, а також позиції потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які на суворості покарання не наполягали та просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Враховуючи вищевикладене, особу винного та інші обставини справи, суд переходить до переконання про виправлення засудженого без відбування покарання, та прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи рішення про можливість застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 75 КК України, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, вчинений обвинуваченим злочин хоча і класифікується у відповідності до ст. 12 КК України як тяжкий, проте вчинений ненавмисно, з необережності, а також те, що він несе службу в ЗСУ, його позитивну характеристику з місця служби, поведінку обвинуваченого, який від слідства та суду не переховувався, що свідчить про готовність нести відповідальність за вчинене, свою вину визнав в повній мірі, активно сприяв у розкриттю злочину шляхом надання правдивих свідчень як на досудовому слідстві так і в суді, висловив щирий жаль перед потерпілими.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного». Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання в межах мінімального строку передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України зі звільненням його від відбування основного покарання з іспитовим строком (із застосуванням положень ст. 75,76 КК України) мінімальним терміном, а також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з мінімальним терміном.
За таких обставин суд вважає, що таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався, клопотань до суду з цього питання не надходило.
У порядку ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає вирішенню питання про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на проведення експертиз у розмірі 33 926 (тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн 40 коп. слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
Що стосується цивільного позову:
Так, потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
У даній позовній заяві ОСОБА_5 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_7 на її користь 2 000 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 26 611,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП та її негативними наслідками, які полягають у спричиненні потерпілій ОСОБА_5 , тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого завдано як матеріальних збитків (майнової шкоди) у результаті порушення цивільного права, а також значної моральної шкоди, яка полягає у душевних і моральних стражданнях та психічних переживаннях, фізичному болю, яких вона зазнала і на даний час зазнає.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у письмовій формі у позовній заяві.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, вважає, що розмір зазначений позивачем є занадто великим та непосильним. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав у повному обсязі.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження (тупа травма шиї, пошкодження трахеї, гортані, підшкірна емфізема шиї, малий пневмомедіастінум, правобічний малий гідроторакс, множинні садна голови, шиї, нижніх кінцівок, гематома лівого ока, забій лівого стегна), що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 335 від 26.11.2025.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт перший частини першої статті 1167 ЦК України).
Відповідно ст. 1177 ЦК, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).
У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що безперечно ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, фізичному болю, яких остання зазнала у зв`язку із заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень, порушенням звичного способу життя через тривале лікування, душевних страждань, порушення життєвих планів. Тому враховуючи характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках та вимоги розумності і справедливості, і хоча такі душевні страждання неможливо оцінити матеріальним виміром, суд вважає за необхідне встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді.
Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт завдання потерпілій моральної шкоди, а тому цивільний позов ОСОБА_5 частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. 
Позивачем надано належні докази у підтвердження матеріальних збитків у зв`язку з придбанням необхідних медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, а також придбання досліджень, на суму 26 611,00 грн, що підтверджується відповідними копіямим квитанцій від 15.09.2025, 16.09.2025, 10.10.2025, 21.10.2025, 28.10.2025, 02.02.2026, 26.01.2026, 28.02.2026, 07.08.2025, 09.08.2025, 22.08.2025 та 12.12.2025. 
Отже, цивільний позов ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 100, 174, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини за місцем проходження ним військової служби, а у випадку звільнення його з військової служби - до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти командира військової частини за місцем проходження ним військової служби, а у випадку звільнення його з військової служби - уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, ч. 1 ст. 163 КВК України та наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням» від 17.09.2020 року за № 337 - контроль за поведінкою ОСОБА_7 у період іспитового строку покласти на командира (начальника) військової частини (установи), у якій останній проходить/проходитиме військову службу.
У разі звільнення ОСОБА_7 з військової служби до спливу іспитового строку нагляд за його поведінкою протягом іспитового строку покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , 800 000 (вісімсот тисяч) грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 26 611 (двадцять шість тисяч шістсот одинадцять) грн 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
В іншій частині позову відмовити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.07.2025 на: автомобіль марки «Mazda» моделі 323 д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль марки «Nissan» моделі Х-trail, військовий р.н. НОМЕР_4 .
Речові докази:
- автомобіль марки «Mazda» моделі 323 д.н.з. НОМЕР_3 , який зберігається на штрафмайданчинку ВП № 1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області, повернути власнику ОСОБА_7 та дозволити останньому використовувати за призначенням; 
- автомобіль марки «Nissan» моделі Х-trail, військовий р.н. НОМЕР_4 , який зберігається на штрафмайданчинку ВП № 1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області, повернути власнику військовій частині НОМЕР_6 та дозволити використовувати за призначенням. 
Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 33 926 (тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн 40 коп. 
На вирок може бути подано апеляцію до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Недригайлівський районний суд Сумської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору. 

Суддя: ОСОБА_1