ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Львів	Справа № 460/13158/25 пров. № А/857/2289/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

від позивача Прокопчук Г.М.,
від відповідача Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №460/13158/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

суддя в 1-й інстанції Комшелюк Т.О.
дата ухвалення рішення 26.11.2025,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складання повного тексту судового рішення 26.11.2025,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – апелянт, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №008508090116 від 16.05.2025 року (форми «ПС») та №008504090116 від 16.05.2025 року (форми «С»). 
Позов обґрунтований тим, що на кінець 2024 року позивач не здійснював реалізацію пального на акцизному складі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки прийняв рішення про припинення діяльності на автозаправній станції за вказаною адресою, у зв`язку із чим було подано заяву про анулювання ліцензії №17160314202000054 на право роздрібної торгівлі пальним. 29.11.2024 усі наявні залишки пального були переміщені на акцизний склад ФОП ОСОБА_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується накладною на переміщення №11. Про відсутність залишків на акцизному складі №1015108 було повідомлено контролюючий орган шляхом направлення довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі за 29.11.2024. Крім того, 31.03.2025 ФОП ОСОБА_1 передав автозаправну контейнерну автоматичну станцію у платне строкове користування для гр. ОСОБА_2 , що підтверджується договором оренди №25/03/31-1 та актом приймання передачі від 31.03.2025. Звертає увагу, що перевірку здійснено в присутності представника суб`єкта господарювання, оператора АЗС ОСОБА_3 , що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки 30.11.2024, у зв`язку із закриттям місць здійснення господарської діяльності, ФОП ОСОБА_1 , було звільнено найманих працівників, в тому числі і ОСОБА_3 , які працювали на автозаправній станції за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2024 року та копією наказу. Водночас стверджує, що ним не оскаржується правомірність проведення фактичної перевірки, проте зазначає, що наказ на проведення перевірки та направлення вручені сторонній особі, яка не має жодного відношення до позивача. Про проведення перевірки позивачу не було відомо, що позбавило його надати відповідні документи та пояснення, які підтверджують факт відсутності ведення господарської діяльності за цією адресою. Вважає, що оспорювані рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства України та підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у цій справі позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 16.05.2025 за №008508090116 та №008504090116 в повному обсязі. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 5600грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив таке в апеляційному порядку, оскільки вважає, що його прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не враховано, що підставою для фактичної перевірки позивача стало здійснення функцій визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, що передбачено підпунктом 80.205 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі також ПК України), а також наявність інформації, яка свідчить про порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Вказане свідчить про наявність законних підстав для проведення фактичної перевірки. Направлення на перевірку від 04.04.2025 надано оператору АЗС ОСОБА_3 , який від їх підписання та отримання копії наказу відмовився. Після проведення фактичної перевірки АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 складено акт від 07.04.2025 №5755/ж5/17-00-09-01-12/ НОМЕР_1 . Оператор АЗС ФОП ОСОБА_1 . ОСОБА_3 відмовився від його підписання та отримання. Відповідач, з врахуванням викладеного, вважає, що надав позивачу право ознайомитися з матеріалами перевірки, надати вмотивові пояснення та документи щодо фактів, викладених в акті перевірки, яким позивач не скористався.
Так, за наслідками перевірки виявлено факти роздрібної торгівлі пальним без наявної ліцензії, а саме: 05.04.2025 реалізовано 9,52л бензину А-95 за ціною 52,49грн за 1 л на загальну суму 499,70 грн без наявної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено ч. 2 ст. 29 Закону України №3817-Х «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Доводи позивача на нездійснення господарської діяльності на вказаній АЗС спростовуються відомостями заяви за формою №20-ОПП, а також мультимедійною інформацією, якою зафіксовано реалізацію пального на АЗС за вказаною адресою. Крім того, орендар АЗС ОСОБА_2 звітності за формою №20-ОПП не подавав.
Крім того, ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано акцизний склад уніфікований номер №1015108. Відповідно до «Довідки про розпорядника акцизного складу пального» на акцизному складі №1015108 розміщені 3 резервуари на яких встановлені 3 рівнеміри DELPHI 485/Exd, заводські номери №046123, №046124, №046125. Розміщені на акцизному складі резервуари підключені до паливно роздавальної колонки «Геркон», заводський номер 1298. Під час проведення перевірки не надано документів, які свідчать про проходження повірки або калібрування за результатами яких 3 рівнеміри-лічильники та 1 витратомір-лічильник є придатними для використання.», що є порушенням п. 230.1.2 п.230.1 ст. 230 ПК України. 
Апелянт звернув увагу на те, що у акті фактичної перевірки від 13.05.2024 №7210/ж5/17-00-09-01-12/ НОМЕР_1 вже було встановлено контролюючим органом порушення ФОП ОСОБА_1 вищевказаних норм податкового законодавства.
Вважає, що спірні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Апелянт просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у цій справі та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що він не оскаржував підстави призначення контролюючим органом перевірки, а лише зазначав, що таку в порушення ст.81 ПК України, проведено з повідомленням сторонньої особи, яка не має відношення до господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Позивач не веде господарської діяльності на відповідній АЗС, анулював ліцензію на право роздрібної торгівлі, а залишки пального перемістив на акцизний склад. При цьому, про всі такі дії контролюючий орган було повідомлено та такому про відповідні обставини було відомо. Надалі позивач звільнив працевлаштованих працівників, про що також подав відповідне повідомлення до контролюючого органу.
27.03.2025 позивачем подано до ГУ ДПС у Рівненській області заяву про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність (форма №20-ОПП), якою було повідомлено контролюючий орган про зміну стану об`єкта оподаткування.
31.03.2025 ФОП ОСОБА_1 передав автозаправну контейнерну автоматичну станцію у платне строкове користування для гр. ОСОБА_2 , що підтверджується договором оренди 25/03/31-1 та актом приймання – передачі від 31.03.2025. 
Позивач вказав, що мультимедійні факти жодним чином не підтверджують обставин, на які покликається контролюючий орган.
Щодо покликання відповідача, що орендар ОСОБА_2 не подав звітності за формою 20-ОПП, то такі є необґрунтованими, так як судом першої інстанції не досліджувалась діяльність даного громадянина, окрім цього ФОП ОСОБА_1 не може відповідати за дії орендаря, щодо не подачі будь-якої звітності. 
Узагальнюючи наведене, вважає, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку, що контролюючим органом не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №008508090116 від 16.05.2025 (форми «ПС») та №008504090116 від 16.05.2025 (форми «С») винесене Головним управлінням ДПС у Рівненській області. Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції ухвалене правильне по суті та справедливе рішення. Поряд з цим, подана відповідачем (скаржником) апеляційна скарга не містить належного обґрунтування неповноти чи не всебічності з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також не містить вказівки на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДПС у Рівненській області в повному обсязі.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її вимоги задовольнити.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла переконання, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки про порушення позивачем ч. 2 ст. 29 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені належними та достовірними доказами, тому притягнення позивача до відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій відповідно до №3817-ІХ, є протиправним. Крім того, оскільки автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_1 була непридатна до експлуатації та більше того, така з 31.03.2025 передана у платне строкове користування іншій особі, то застосування штрафних санкцій до позивача за порушення п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України є безпідставним та необґрунтованим.
Розглядаючи справу, апеляційний суд враховує таке.
Встановлено та підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності відповідно до законодавства України про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з 13.12.2012 та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Рівненській області.
ФОП ОСОБА_1 , у відповідний період часу, здійснював роздрібну реалізацію пального населенню на АЗС під торгівельною маркою «X DRIVE» за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 109-B; АДРЕСА_5 , що не заперечується позивачем.
07.08.2020 позивачем отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №17160314202000054 на адресу місця торгівлі: АДРЕСА_1 (автозаправна контейнерна автоматична станція), а також зареєстровано акцизний склад уніфікований номер №1015108. 
У зв`язку з прийняттям рішення про припинення діяльності на автозаправній станції за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем було подано заяву про анулювання ліцензії №17160314202000054 на право роздрібної торгівлі пальним.
Контролюючим органом прийнято розпорядження №239-Р/Л від 29.11.2024, яким ліцензію на право роздрібної торгівлі №17160314202000054 анульовано з подальшим анулюванням реєстрації акцизного складу за уніфікованим номером №1015108. 
29.11.2024 усі наявні залишки пального були переміщені на акцизний склад ФОП ОСОБА_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується накладною на переміщення №11.
Про відсутність залишків на акцизному складі №1015108 повідомлено контролюючий орган шляхом направлення довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі за 29.11.2024.
Також, 30.11.2024 у зв`язку із закриттям місць здійснення господарської діяльності, позивачем звільнено найманих працівників, в тому числі, які працювали на автозаправній станції за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2024 року, що підтверджується копією наказу №3 від 30.11.2024.
Як стверджує позивач, на кінець 2024 року він уже не здійснював реалізацію пального на акцизному складі за адресою: АДРЕСА_1 .
26.03.2025 позивачем подано до ГУ ДПС у Рівненській області заяву про припинення дії ліцензії на право зберігання пального (виключено для потреб власного споживання чи промислової переробки).
На підставі поданої заяви відповідачем 08.04.2025 прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право зберігання пального (виключено для потреб власного споживання чи промислової переробки) №455-Р/Л.
У зв`язку з тим, що автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_1 була непридатна до експлуатації, 27.03.2025 позивачем подано до ГУ ДПС у Рівненській області заяву про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність (форма №20-ОПП), якою було повідомлено контролюючий орган про зміну стану об`єкта оподаткування.
31.03.2025 ФОП ОСОБА_1 передав автозаправну контейнерну автоматичну станцію у платне строкове користування для гр. ОСОБА_2 , що підтверджується договором оренди №25/03/31-1 та актом приймання передачі від 31.03.2025.
18.02.2025 до ГУ ДПС у Рівненській області надійшов лист Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 18.02.2025 №33338-2025, яким повідомлено, що відповідно до покладених на Національну поліцію завдань, передбачених підпунктами 1, 2 та 3 пункту 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області здійснюється профілактична діяльність, спрямована на запобігання вчиненню правопорушень, а також вживаються заходи з метою виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень. В ході проведення заходів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 20.12.2024 видано три ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання) за адресами: АДРЕСА_3 , реєстраційний №17160414202400297; АДРЕСА_4 , реєстраційний №17160414202400299; АДРЕСА_1 , реєстраційний №17160414202400298. Фактично ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), не маючи ліцензій на роздрібну торгівлю пальним, здійснює роздрібну реалізацію пального населенню на АЗС під торгівельною маркою «X DRIVE» за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 109-B; АДРЕСА_5 , за наступними цінами: бензин А92 52,49 грн., А95-53,49 грн., ДП-50,99 грн.
На підставі пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, керуючись ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, ст. 72 Закону України від 18.06.2024 року №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) та відповідно до здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, листа Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Національної поліції України від 18.02.2025 №33338-2025 та інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС, керівником ГУ ДПС у Рівненській області 04.04.2024 прийнято наказ №1030-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на перевірку від 04.04.2025 №1721/ж3/17-00-09-01-11, №1722/ж3/17-00-09-01-11.
Фактична перевірка проведена посадовими особами контролюючого органу 05.04.2025 на АЗС за адресою м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 109-B, про що складений акт від 07.04.2025 №5755/ж5/17-00-09-01-12/ НОМЕР_1 .
Відповідно до акта перевірки, така проводилась у присутності гр. ОСОБА_3 , оператора АЗС.
В свою чергу, гр. ОСОБА_3 , відмовився від підписання направлень на проведення перевірки та отримання копії наказу, про що посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області складено акт від 05.04.2025.
За змістом акту перевірки від 07.04.2025 №5755/ж5/17-00-09-01-12/ НОМЕР_1 , контролюючим органом встановлено: 1) факт роздрібної торгівлі пальним без наявної відповідної ліцензії, а саме 05.04.2025 року реалізовано 9,52 літра бензину А-95 по ціні 52,49 грн за 1 літр на загальну суму 499,70 грн без наявної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено ч. 2 ст. 29 Закону України від 18.06.2024 року №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»; 2) ФОП ОСОБА_1 за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, 109-В, зареєстровано акцизний склад уніфікований номер №1015108. Відповідно до «Довідки про розпорядника акцизного складу пального» на акцизному складі №1015108 розміщені 3 резервуари на яких встановлені 3 рівнеміри DELPHI 485/Exd, заводські номери №046123, №046124, №046125. Розміщені на акцизному складі резервуари підключені до паливно роздавальної колонки «Геркон», заводський номер 1298. Під час проведення перевірки не надано документів, які свідчать про проходження повірки або калібрування за результатами яких 3 рівнеміри-лічильники та 1 витратомір-лічильник є придатними для використання.».
ОСОБА_3 від ознайомлення із актом перевірки та від його отримання відмовився, про що складений акт від 05.04.2025.
На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.05.2025:
1) №008504090116, яким за порушення ч. 2 ст. 29 Закону України №3817-Х на підставі п.22 ч. 2 ст. 73 Закону України№3817-Х застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 360000грн;
2) №008508090116, яким за порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України на підставі п.128-1.1 ст.128-1 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 200000грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок проведення перевірок, права та обов`язки платників податків, адміністративний арешт майна, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до ст. 19-1.1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу (серед іншого):
19-1.1.14. здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері;
19-1.1.16. здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
19-1.1.17. проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
Відповідно до підпункту 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований ст. 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК України).
Пункт 80.2 згаданої статті передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підп.80.2.2).
У контексті викладеного, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що позивач звертаючись до суду першої інстанції з позовом не оскаржував правомірність призначення та проведення фактичної перевірки відповідно до наказу №1030-п від 04.04.2025 за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, 109-В, в період з 04.04.2025 терміном на 10 діб, однак звернув увагу, що відповідачем про проведення перевірки повідомлено сторонню особу, яка не має відношення до позивача.
Так, за приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Судом першої інстанції встановлено, що копію наказу №1030-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на перевірку від 04.04.2025 №1721/ж3/17-00-09-01-11, №1722/ж3/17-00-09-01-11 уповноважені представники контролюючого органу вручали гр. ОСОБА_3 , (зазначений в акті як оператор АЗС ФОП ОСОБА_1 ), який відмовився від їх отримання, про що посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області складено акт від 05.04.2025.
Згідно з відомостями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2024 року позивач припинив трудові відносини з ОСОБА_3 30.11.2024 за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ №3 від 30.11.2024 (а.с.55-56, 179))
Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 , останній зазначив, що він працював у позивача оператором АЗС до 30.11.2024, а в подальшому перебував у трудових правовідносинах з іншими роботодавцем та працював на посаді охоронця АЗС за адресою АДРЕСА_1 , якому ця АЗС була передана в оренду.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на 05.04.2025 (день проведення фактичної перевірки), гр. ОСОБА_3 не був ні оператором АЗС позивача, ні його уповноваженою особою, ні особою, яка проводить розрахункові операції. Вказане підтверджує те, що копію наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку вручено особі, яка немає жодного відношення до позивача. Докази протилежного до матеріалів цієї справи не надано. Тобто, відповідну фактичну перевірку проведено відповідачем за відсутності платника податків або уповноваженого представника такої особи або особи, яка проводить розрахункові операції, що не відповідає вимогам ст.ст. 80-81 ПК України.
Так, актом фактичної перевірки від 07.04.2025 №5755/ж5/17-00-09-01-12/ НОМЕР_1 зафіксовано порушення:
- ч. 2 ст. 29 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (із змінами та доповненнями) - 05.04.2025 реалізовано 9,52 літра бензину А-95 по ціні 52,49 грн за 1 літр на загальну суму 499,70 грн. без наявної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;
- підпункту 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України - ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано акцизний склад уніфікований номер №1015108. Відповідно до «Довідки про розпорядника акцизного складу пального» на акцизному складі № 1015108 розміщені 3 резервуари на яких встановлені 3 рівнеміри DELPHI 485/Exd, заводські номери № 046123, № 046124, № 046125. Розміщені на акцизному складі резервуари підключені до паливно роздавальної колонки «Геркон», заводський номер 1298. Під час проведення перевірки не надано документів, які свідчать про проходження повірки або калібрування за результатами яких 3 рівнеміри-лічильники та 1 витратомір-лічильник є придатними для використання.». 
Щодо порушень ч. 2 ст. 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», внаслідок якого контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №008504090116 від 16.05.2025 на суму 360000,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом) або пені, апеляційний суд зазначає таке.
Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначає Закон «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 №3817-IX (далі - Закон №3817-IX).
Згідно з п. 1 статті 1 Закону №3817-IX для цілей цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
40) ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності;
52) місце роздрібної торгівлі пальним - об`єкт нерухомого майна або єдиний (цілісний) майновий комплекс, на території якого розташоване технологічне обладнання, призначене для приймання, зберігання та роздрібної торгівлі пальним, який належить суб`єкту господарювання на праві власності або користування; нафтоналивний несамохідний морський/річковий бункерувальник (далі - бункерувальник); спеціалізований транспортний засіб для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом, з якого здійснюється роздрібна торгівля скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів. Місце роздрібної торгівлі пальним вважається місцем зберігання пального, якщо зберігання пального здійснюється за таким місцем роздрібної торгівлі пальним;
77) роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшої реалізації або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з місць роздрібної торгівлі пальним через паливороздавальні колонки, газороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, а також реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, а також заправлення з бункерувальника у водному просторі морських та річкових суден.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України №3817-ІХ роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
До суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії - 45 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (п. 22 ч. 2 ст. 73 Закону України №3817-ІХ).
Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи підтверджується, що 07.08.2020 ФОП ОСОБА_1 отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №17160314202000054 на адресу місця торгівлі: АДРЕСА_1 (автозаправна контейнерна автоматична станція) терміном дії з 07.08.2020 до 07.08.2025 (а.с.35-36, 37)
Сторонами не заперечується і те, що позивачем зареєстровано акцизний склад уніфікований номер №1015108. 
Згідно з Витягом з розпорядження від 29.11.2024 за №239-Р/Л анульовано ліцензію позивача на здійснення роздрібної торгівлі пальним за реєстраційним №17160314202000054 за заявою суб`єкта господарювання (а.с.38-39) з подальшим анулюванням реєстрації акцизного складу за уніфікованим номером №1015108. 
29.11.2024 усі наявні залишки пального були переміщені на акцизний склад ФОП ОСОБА_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується накладною на переміщення №11 (а.с.69). 
Як вірно встановив суд першої інстанції, про відсутність залишків на акцизному складі №1015108 повідомлено контролюючий орган шляхом направлення довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі за 29.11.2024, 30.11.2024 (а.с.40-44, 45-49). 
Крім того 30.11.2024 ФОП ОСОБА_1 звільнено найманих працівників, в тому числі, які працювали на автозаправній станції за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2024 року. 
Викладене у сукупності свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 станом на 30.11.2024 не здійснював господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним на акцизному складі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім того, встановлено, що позивачем 27.03.2025 подано контролюючому органу заяву про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність (форма №20-ОПП), якою повідомлено про зміну стану об`єкта оподаткування Окрім цього, 31.03.2025 ФОП ОСОБА_1 передав автозаправну контейнерну автоматичну станцію у платне строкове користування для гр. ОСОБА_2 , що підтверджується договором оренди 25/03/31-1 та актом приймання передачі від 31.03.2025.
26.03.2025 позивачем подано до ГУ ДПС у Рівненській області заяву про припинення дії ліцензії на право зберігання пального (виключено для потреб власного споживання чи промислової переробки), яку надалі відповідно до рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності №455-Р/л від 08.04.2025 ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) припинено (а.с.183,164).
Згідно з договором оренди приміщення №25/03/31-1 від 31.03.2025 між орендодавцем позивачем та ОСОБА_2 (орендодавцем), орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування автозаправочну контейнерну автоматичну станцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане додатково підтверджується актом приймання передачі від 31.03.2025 (а.с.64-66, 67).
У матеріалах цієї справи відсутні письмові докази, які б підтверджували те, що станом на момент перевірки за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалася господарська діяльність з роздрібної торгівлі пальним; що за вказаною адресою здійснювалася будь-яка діяльність, зокрема, щодо роздрібної торгівлі пальним саме позивачем; а також наявність залишків пального, а також того, що в ході перевірки контролюючим органом здійснювалися заміри відповідних залишків взагалі. Відповідні обставини не доведено відповідачем і в ході судового розгляду.
Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що контролюючим органом не доведено, що позивач на початок проведення перевірки здійснював господарську діяльність на АЗС за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, 109-В, позаяк така АЗС була передана в оренду іншій особі.
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неналежності доказів – мультимедійної інформації (фото, а.с.125) АЗС під торгівельною маркою «X DRIVE, оскільки такі не містять відомостей про дату та час їх створення, що унеможливлює встановлення факту їх належності до періоду проведення перевірки та конкретного місця події. Також такі не фіксують чіткого зображення паливороздавальної колонки з показниками, що свідчать про відпуск пального в момент перевірки; особи покупця та продавця. Саме лише зображення ємностей, шлангів або резервуарів не є доказом господарської операції з продажу.
Отже, відповідні мультимедійні файли не підтверджують факту роздрібної торгівлі позивачем 05.04.2025 пальним на АЗС у м. Рівне по вул. Кн. Володимира, 109-B.
Особливу увагу слід звернути на те, що копії фото є додатками до листа Головного управління Національної поліції в Рівненській області до ГУ ДПС в Рівненській області від 18.02.2025 (а.с.189-191,193-196), а тому таким не надається оцінка в межах цієї справи.
За таких обставин, відповідачем не доведено письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, здійснення позивачем роздрібної торгівлі пальним без ліцензії (порушення ч. 2 ст. 2 Закону №3817-ІХ), а тому застосування до нього відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025 за №008504090116 суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені в сумі 360000,00 грн не відповідає критеріям правомірності, що визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України. Отже, податкове таке повідомлення-рішення слід визнати протиправним та скасувати.
Щодо порушення підпункту 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, за яке до позивача відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025 №008508090116застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 200000,00 грн, слід зазначити таке.
Відповідно до підпункту 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Проте, оскільки автозаправна станція за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, 109-В була непридатна до експлуатації (підтверджується заявою про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність (форма №20-ОПП)), з 31.03.2025 таку передано відповідно до договору оренди ОСОБА_2 , то застосування штрафних санкцій до позивача за порушення п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України є безпідставним та необґрунтованим. 
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про необхідність визнання податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025 №008508090116 протиправним та таким, що слід скасувати, є вірними та підтверджуються доказами у справі.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що поведінка ОСОБА_2 в частині додержання вимог податкового законодавства у межах цієї справи дослідженню та оцінці не підлягає.
Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст. 90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 268, 287, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №460/13158/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 19.03.26