П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/18614/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Т.О. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
16 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30 червня 2025 року № 064450012585 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи та навчання в російській федерації з 01 вересня 1985 року по 15 грудня 1988 року (в т.ч. з 28 квітня 1986 року по 11 серпня 1986 року виробнича практика), з 20 січня 1989 року по 04 жовтня 1991 року, з 04 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 19 жовтня 2006 року, з 20 жовтня 2006 року по 27 березня 2008 року, з 28 березня 2008 року по 01 січня 2009 року, з 18 листопада 2014 року по 15 квітня 2014 року, період строкової служби з 09 листопада 1982 року по 09 жовтня 1984 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач повідомив позивача, що рішенням від 30 червня 2025 року №064450012585 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
Також зауважив, що за поданими документами до страхового стажу не враховано відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 01 серпня 1982 року:
1. За записом №3 – №4 період навчання з 01 вересня 1985 року по 15 грудня 1988 року, за записом №3 – №4 період роботи з 28 квітня 1986 року по 11 серпня 1986 року, за записом №15 – №17 період роботи з 20 січня 1989 року по 04 жовтня 1991 року, за записом №18 – №23 період роботи з 04 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року, оскільки заявник в цей період працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації.
Пунктом 4 «Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 року №562 (далі – Порядок №562), передбачено, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
2. За записом №18 – №23 період роботи з 01 січня 1992 року по 19 грудня 2006 року, за записом №24 – №25 період роботи з 20 жовтня 2006 року по 27 березня 2008 року, за записом №26 – №27 період роботи з 28 березня 2008 року по 01 січня 2009 року, оскільки заявник в цей період працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації. У зв`язку із припиненням з 19 червня 2023 року для України участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Заявником надані довідки №А-758 від 11 червня 2010 року та №А-484 від 09 липня 2015 року, видані ОАО «Мурманское морское пароходство» (мовою документа), довідки №№5430/1-14, 5431/1-14, 10721/1-14, 5434/1-14, 10721/1-14, 5435/1-14, 10721/1-14 від 16 жовтня 2014 року видані Государственым казенным учреждением Республики Карелия «Национальный архив Республики Карелия» (мовою документа), вкладиш в трудову книжку НОМЕР_2 від 18 листопада 2013 року без проставлення апостилю компетентним органом. Ураховуючи зазначене, довідки не прийняті до розгляду.
До страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 09 листопада 1982 року по 09 жовтня 1984 року, відповідно військового квітка НОМЕР_3 від 10 травня 1989 року, оскільки прізвище на титульній сторінці військового квітка значиться « ОСОБА_1 », не відповідає, даним посвідки на постійне проживання заявника « ОСОБА_2 » (мовою оригіналу посвідки на постійне проживання).
Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Херсонській області протиправним, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною 1 статті 24 Закону України №1058-ІV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами частини 2 цієї правової норми, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком, визначені положеннями статті 26 Закону України №1058-ІV.
Згідно названої правової норми особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 років.
Також, частиною 4 статті 24 Закону України №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивачу за записом №3 – №4 період навчання з 01 вересня 1985 року по 15 грудня 1988 року, за записом №3 – №4 період роботи з 28 квітня 1986 року по 11 серпня 1986 року, за записом №15 – №17 період роботи з 20 січня 1989 року по 04 жовтня 1991 року, за записом №18 – №23 період роботи з 04 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року, оскільки заявник у зазначені періоди працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації в силу пункту 4 Порядку №562, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, пунктом 4 Порядку № 562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до цього часу.
Згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України №1058-ІV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
13 березня 1992 року між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду, виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава – учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави – учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав – учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав – учасниць такої угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав – учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав – учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі якщо в державах – учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав – учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав – учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
В даному випадку колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі – Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Названа постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.
Відтак наразі відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в російській федерації, а тому в силу вимог пункту 4 Порядку № 562 періоди роботи в російській федерації підлягають врахуванню з метою обчислення пенсії позивачу, натомість вимоги відповідача щодо надання документального підтвердження нездійснення російською федерацією пенсійних виплат за зазначені періоди є необґрунтованими.
Варто зауважити, що позивач набув стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Так, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво та обмін поштою з країною-агресором та неможливістю надати запит на звірку достовірності видачі вищенаведених довідок.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23 лютого 2016 року було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.
Як установлено судом, позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області заяву від 23 червня 2025 року №20249/8, у якій підтвердив відсутність будь-яких виплат в росії.
Посилання відповідача на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області направлено лист до Міністерства закордонних справ України щодо направлення запиту стосовно ОСОБА_2 , однак про наявність, або відсутність відповіді відповідачу не відомо, суд до уваги не приймає, оскільки таке не підтверджено належними доказами.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інсстанції, що у цьому випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача за записом №18 – №23 період роботи з 01 січня 1992 року по 19 грудня 2006 року, за записом №24 – №25 період роботи з 20 жовтня 2006 року по 27 березня 2008 року, за записом №26 – №27 період роботи з 28 березня 2008 року по 01 січня 2009 року, оскільки заявник в цей період працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації, у зв`язку із припиненням з 19 червня 2023 року для України участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, слід зауважити таке.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №820/5348/17 розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правової визначеності.
Отже, до набрання чинності Постановою №1328 Україна як держава – учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.
Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав – учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави – учасниці, на території якої вони проживають.
Відтак Угода про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на території російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття такого стажу.
Окрім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Оскільки позивач працював на території російській федерації в той час, коли усі вище вказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
Слід наголосити на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі №620/3530/22.
Факт роботи позивача на території російської федерації у заявлені позивачем періоди підтверджується відповідними довідками.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наданими позивачем документами підтверджується трудовий стаж позивача, який підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Щодо не врахування довідок №А-758 від 11 червня 2010 року та №А-484 від 09 липня 2015 року, які видані ОАО «Мурманское морское пароходство» (мовою документа), довідки №5430/1-14, 5431/1-14, 10721/1-14, №5434/1-14, 10721/1-14, №5435/1-14, 10721/1-14 від 16 жовтня 2014 року, які видані Государственым казенным учреждением Республики Карелия «Национальный архив Республики Карелия» (мовою документа), вкладиша в трудову книжку НОМЕР_2 від 18 листопада 2013 року, оскільки не проставлено апостилю компетентним органом, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Як вже встановлено, положення Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року №2783-IX належать застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, з 23 грудня 2022 року. Після зупинення дії Конвенції, остання не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами російської федерації приймаються на території України виключно за умови легалізації, в цьому випадку, проставлення апостилю.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Тому вимога пенсійного органу про необхідність проставлення апостилю є необґрунтованою, як наслідок відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно в російській федерації.
Стосовно не зарахування до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 09 листопада 1982 року по 09 жовтня 1984 року, відповідно військового квітка НОМЕР_3 від 10 травня 1989 року, оскільки прізвище на титульній сторінці військового квітка значиться « ОСОБА_1 », не відповідає, даним посвідки на постійне проживання заявника « ОСОБА_2 », суд апеляційної інстанції ураховує наступне.
Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі – посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання, визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251 (далі – Порядок 251).
Названою постановою також затверджений Технічний опис бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, пунктом 13 якого визначено елементи даних у зоні візуальної перевірки, зокрема прізвище та ім`я особи. Внесення таких даних особи як по батькові бланком не передбачено.
Пунктом 3 Порядку №251 визначено, що для оформлення посвідки на постійне проживання разом із заявою подаються, зокрема, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та його копія; переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку.
Отже, технічний опис бланків посвідки на постійне проживання містить лише відомості про прізвище та ім`я особи. Внесення таких даних особи як по батькові бланком не передбачено.
У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження позивача від 16 листопада 1964 року НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , у графі по батькові позивача значиться « ОСОБА_3 ».
Згідно посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_1 від 31 липня 2017 №ІH13108. Відомостей про «по батькові» остання не містить.
Ураховуючи, що чинним законодавством не передбачено зазначення у бланку посвідки на постійне проживання відомостей про «по батькові» та досліджуючи додані позивачем до матеріалів справи докази в сукупності, суд приходить до висновку, що « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_2 » є однією й тією ж особою.
Наведене, на переконання колегії суддів, обумовлює висновок про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії за віком. При цьому суд зазначає, що такі дії виразились у прийнятті неправомірного рішення від 30 червня 2025 року № 064450012585.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається суд першої інстанції установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Херсонській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Херсонській області.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.
Поряд з цим, судом першої інстанції враховано, що позивач просив суд зарахувати період роботи з 01 січня 1992 року по 19 жовтня 2006 року, з 18 листопада 2014 року по 15 квітня 2014 року однак відповідно до записів з трудової книжки №18 – 23 такий період становить з 01 січня 1992 року по 19 грудня 2006 року та з 18 листопада 2013 року по 15 квітня 2014 року, що суд розцінює, як описку.
Таким чином, порушене право позивача належним чином відновлене у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 червня 2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, викладеної в цьому рішенні.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.