Справа № 560/18302/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

22 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Хмельницької митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Хмельницької митниці, в якому просить:
1. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Хмельницької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2025/000246 від 25.04.2025 року.
2. Зобов`язати Хмельницьку митницю відновити застосування преференційного режиму до транспортного засобу, який був оформлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно з митною декларацією №25UA400040009856U0. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.03.2025 між ним та іноземним продавцем укладено зовнішньоекономічний контракт №15 на придбання вживаного автобуса Setra S 431 DT вартістю 126 500 євро. Для митного оформлення товару 25.04.2025 подано митну декларацію №25UA400040009856U0 разом із повним пакетом документів, зокрема сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.1.
За результатами розгляду поданих документів Хмельницька митниця відмовила у митному оформленні та застосуванні преференційного режиму, оформивши картку відмови №UA400040/2025/000246, мотивуючи це неналежним заповненням графи 7 сертифіката EUR.1.
Позивач вважає відмову митниці протиправною, посилаючись на те, що сертифікат EUR.1 виданий уповноваженим митним органом після експорту товару та до моменту його митного оформлення в Україні, а запис «REVISED RULES» у графі 7 відповідає вимогам оновленої редакції Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, з урахуванням Рішення №2/2024 Спільного комітету, чинного на момент видачі сертифіката.
На думку позивача, наданий сертифікат є належним доказом походження товару, а формальні зауваження митного органу не можуть бути підставою для відмови у митному оформленні. У разі наявності сумнівів митний орган повинен був ініціювати перевірку сертифіката, а не відмовляти у його прийнятті.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що митний орган діяв у межах наданих повноважень та відповідно до вимог Митного кодексу України і міжнародних договорів.
Відповідач вказує, що під час митного оформлення товару за митною декларацією від 25.04.2025 №25UA400040009856U0 позивачем було заявлено преференційний режим на підставі сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 №Z0005231, який видано 17.04.2025, тобто після фактичного вивезення товару з митної території ЄС.
За результатами перевірки встановлено порушення вимог статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції, оскільки у випадку ретроспективної видачі сертифіката в графі 7 має міститися запис «ISSUED RETROSPECTIVELY», який у поданому сертифікаті відсутній. Натомість наявність іншого запису не відповідає встановленим вимогам, що унеможливлює застосування преференційного режиму.
У зв`язку з цим митний орган прийняв рішення про відмову у митному оформленні із застосуванням преференцій, оформивши картку відмови, в якій зазначено підстави та роз`яснено спосіб усунення порушень. Надалі товар був оформлений без застосування преференційного режиму.
Також відповідач зазначає, що норми щодо використання запису «REVISED RULES» підлягають застосуванню з урахуванням ратифікації відповідного рішення та не спростовують встановлених порушень при оформленні сертифіката. Відтак підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним немає, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити повністю.
У відзиві на позов відповідач просить розглянути справу в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою з`ясування всіх обставин справи.
Вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує, що частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи те, що ця справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
31.03.2025 між компанією JOSEF SCHANDL OMNIBUSSE INH. THOMAS SCHANDL E.K. (Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №15, відповідно до якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупця бувший у використанні автобус марки Setra, модель S 431 DT, 2013 року виготовлення, країна походження - Німеччина, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , загальною вартістю 126 500 євро.
02.04.2025 оформлено свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , а також митну декларацію країни відправлення №25DE750156919361BO. 03.04.2025 сформовано загальну декларацію прибуття №25UA141000360775Z2.
04.04.2025 зазначений транспортний засіб ввезено на митну територію України за попередньою митною декларацією №UA400000/2025/904233. 14.04.2025 товар доставлено до місця прибуття - постійної зони митного контролю відділу митного оформлення №1 митного поста «Хмельницький» Хмельницької митниці.
15.04.2025 спеціалізованою експертною організацією складено висновок про вартісні характеристики товару №050/2025. 17.04.2025 митними органами Румунії видано сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №Z0005231.
18.04.2025 між декларантом та митним брокером укладено договір про надання послуг №1/1. 25.04.2025 оформлено калькуляцію транспортних витрат та подано до Хмельницької митниці митну декларацію типу ІМ40ДЕ №25UA400040009856U0 разом із пакетом документів, зокрема рахунком-фактурою (інвойсом) №25/034 від 31.03.2025, сертифікатом EUR.1 №Z0005231, свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, копією митної декларації країни відправлення та іншими документами.
За результатами перевірки поданих документів 25.04.2025 Хмельницькою митницею прийнято рішення про відмову у митному оформленні товару із застосуванням преференційного режиму та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2025/000246.
Підставою для прийняття зазначеного рішення митний орган визначив невідповідність заповнення сертифіката EUR.1 №Z0005231 вимогам статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, а саме відсутність у графі 7 запису «ISSUED RETROSPECTIVELY» при тому, що сертифікат видано 17.04.2025 після фактичного вивезення товару за межі митної території Європейського Союзу 04.04.2025.
У картці відмови митним органом зазначено необхідність подання нової митної декларації без застосування преференційного режиму. Того ж дня, 25.04.2025, декларантом подано нову митну декларацію №25UA400040009912U2, за якою здійснено митне оформлення вказаного транспортного засобу без застосування тарифних преференцій.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням митного органу, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.
Спір у цій справі виник через відмову митного органу у прийнятті сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №Z0005231 від 17.04.2025 та застосуванні преференційного режиму під час митного оформлення товару за митною декларацією від 25.04.2025 №25UA400040009856U0.
Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, МК України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання МК України та інших законодавчих актів (ст.1 Митного кодексу України)
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені МК України та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
Відповідно до частини 5 статті 280 МКУ ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з частиною 1 статті 281 МКУ допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Згідно з частиною 1 статті 43 МКУ документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Відповідно до частини 2 статті 43 МКУ країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом подання оригіналів документів про походження товару (країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації).
Відповідно до статті 44 МКУ: 1. Для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару. 2. У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товар; заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку (подається обов`язково) лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання: зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України. 3. У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару (у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково):
1) на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України;
2)на товари, щодо ввезення яких в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту" , "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну" , "Про зовнішньоекономічну діяльність";
3) якщо це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
З аналізу зазначених норм права вбачається, що відповідно до МКУ допускається встановлення тарифних пільг (тарифні преференції) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування відповідно частиною 1 статті 281 МКУ для операцій з ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено міжнародні договори.
Суд враховує, що Законом України "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" №1678-VІІ від 16.09.2014 ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода про асоціацію, Угода).
Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).
Відповідно до п. 1 ст. 29 частини 2 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію, кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Частиною 1 ст. 2 розділу 2 Протоколу І до Угоди про асоціацію встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 розділу 5 Протоколу І до Угоди про асоціацію, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Стаття 28 Протоколу І до Угоди про асоціацію встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, inter alia, такі документи: (a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку; (b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни; (c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни; (d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом; (e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 цього Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.
Таким чином, у разі визнання товарів, такими, що походять з Європейського Союзу або України на них розповсюджується Угода про асоціацію та, відповідно, зменшується або скасовується ввізне мито, тобто застосовуються преференції. Відтак, Угода про асоціацію передбачає обов`язок України застосовувати преференційне мито до товарів, що походять з території інших сторін.
Слід відмітити, що відповідно до ст. 22 розділу V Протоколу І до Угоди про асоціацію, Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.
Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно.
Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується декларація інвойс.
Як визначено у ст. 1 Рішення підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018 №1/2018, Протокол 1 до Угоди про асоціацію замінено текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.
Відповідно до залученої до такого Рішення підкомітету ст. 1 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва, з метою імплементації Угоди про асоціацію застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Так, відповідно до Закону України від 08.11.2017 №2187-VIII, Україна приєдналась до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, яка встановлює положення про походження товарів, що продаються згідно із відповідними угодами, укладеними між Договірними Сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Доповнення І до Регіональної конвенції, товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED»), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b.
За приписами ч. 1 ст. 16 Доповнення І до Регіональної конвенції, сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Доповнення І до Регіональної конвенції, декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(1)(c), може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 Доповнення І до Регіональної конвенції, підтвердження про походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в Договірній стороні-експортері та у зазначений період має бути подане до митних органів країни імпорту.
Підтвердження про походження, що подаються до митних органів Договірної сторони-імпортера пізніше кінцевої дати подання, вказаної в пункті 1 цієї Статті, можуть бути прийняті з метою застосування преференційного режиму, якщо вони не були подані до встановленої кінцевої дати через виняткові обставини.
В інших випадках несвоєчасного подання митні органи Договірної сторони-імпортера можуть прийняти підтвердження походження, якщо імпортовані товари були представлені раніше вказаної кінцевої дати.
Стаття 24 Доповнення І до Регіональної конвенції встановлює, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів Договірної сторони-імпортера згідно з чинним порядком цієї країни.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо правомірності заповнення сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1, суд враховує правове регулювання, запроваджене Рішенням № 2/2024 Спільного комітету Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження від 12.12.2024.
Зазначеним рішенням внесено зміни до Рішення № 1/2023 та доповнено Доповнення І до Конвенції статтею 42 «Перехідні положення», якою встановлено перехідний період з 01.01.2025 по 01.01.2026 з метою поетапного впровадження оновлених правил визначення походження товарів.
Відповідно до пункту 9 статті 42 Доповнення І до Конвенції сертифікати з перевезення товару форми EUR.1, видані відповідно до оновлених правил, повинні містити у графі 7 запис англійською мовою «REVISED RULES», що свідчить про їх оформлення за новою редакцією правил походження.
Судом встановлено, що сертифікат EUR.1 №Z0005231 видано митними органами Румунії 17.04.2025, тобто в межах зазначеного перехідного періоду, після набрання чинності оновленими правилами Конвенції, які застосовуються з 01.01.2025. Відтак компетентний орган країни експорту діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного на той момент правового регулювання, зазначивши у графі 7 сертифіката запис «REVISED RULES».
При цьому Рішення № 2/2024 не виключає можливості ретроспективної видачі сертифікатів відповідно до статті 21 Доповнення І, однак у межах перехідного періоду допускає застосування нових правил оформлення таких документів, у тому числі щодо змісту графи 7.
Таким чином, зазначення у сертифікаті EUR.1 запису «REVISED RULES» замість «ISSUED RETROSPECTIVELY» обумовлено дією спеціальних перехідних положень Конвенції та не свідчить про порушення вимог до оформлення такого документа.
Крім того, суд враховує, що сертифікат видано компетентним органом держави - учасниці Конвенції, його дійсність та відповідність товару відповідачем не спростовані, а сумніви щодо достовірності відомостей, зазначених у ньому, митним органом не заявлялися та не перевірялися у порядку, передбаченому статтею 43 Митного кодексу України.
За змістом статті 28 Доповнення І до Конвенції формальні неточності або розбіжності у підтвердженні походження товару не є підставою для відмови у застосуванні преференційного режиму, якщо такі недоліки не впливають на можливість ідентифікації товару та не викликають сумнівів щодо його походження.
Отже, відмова відповідача у прийнятті сертифіката EUR.1 та застосуванні преференційного режиму виключно з підстав формального тлумачення вимог до заповнення графи 7 без урахування дії перехідних положень Регіональної конвенції є необґрунтованою та свідчить про надмірний формалізм.
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувана картка відмови не відповідає вимогам законодавства, прийнята без належного урахування норм міжнародного права, що підлягали застосуванню, та порушує право позивача на застосування тарифних преференцій, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
З метою відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Хмельницьку митницю відновити застосування преференційного режиму до транспортного засобу, який був оформлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно з митною декларацією №25UA400040009856U0. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України
Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Хмельницької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2025/000246 від 25.04.2025 року.
Зобов`язати Хмельницьку митницю відновити застосування преференційного режиму до транспортного засобу, який був оформлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно з митною декларацією №25UA400040009856U0. 
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29010 , код ЄДРПОУ - 43997560) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський