Справа № 152/214/21
Провадження № 22-ц/801/741/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Справа № 152/214/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,
з участю секретарів судового засідання Ходакової М. Г., Закерничної А. О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Роздорожної А. Г. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної власності колишнього подружжя та поділ майна подружжя.
Позов обґрунтовував тим, що сторони з 30 липня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі та з серпня 1998 року проживали у будинку АДРЕСА_1 .
З 09 серпня 2008 року по 30 червня 2015 року ОСОБА_1 працював у ЗАО «Артіль старателів «Амур» у рф на посаді машиніста бульдозера. У вказаний період позивач пересилав кошти дружині для проведення капітального ремонту спільного будинковолодіння, здійснення перебудови господарських будівель на території, а у період відпусток позивач організовував будівництво шляхом залучення будівельників та різноробочих.
ОСОБА_2 спочатку пообіцяла, що якщо позивач проведе ремонтні роботи, то будинок буде оформлений на подружжя спільно за договором купівлі-продажу.
Але, у 2017 році, під час побиття позивача, він дізнався, що дане будинковолодіння належить колишній дружині за договором дарування серії BKB №291429 від 08 листопада 2007 року. В день побиття позивач побачив, що відповідачка вирішила спалити знайдені нею документи щодо розмірів зарплатні позивача за кордоном. Коли він запитав навіщо вона це робить, розпочалась сварка, відповідачка повідомила, що він тут не має права на будинок, кошти більше він не заробляє, як в період праці за кордоном, тоді зателефонувала до брата та сказала, що позивач вчиняє насилля та далі 10 жовтня 2017 року, в цей же день, позивачу було завдано легких тілесних ушкоджень відповідачкою, її матір`ю та братом, за фактом чого відповідно було відкрите КП за ст. 125 КК України, яке далі перекваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України. Станом на день подачі позову до суду, кримінальне провадження відкрито.
Позивач, звернувся до лікарні одразу, потім до поліції. Через декілька днів після повернення додому колишня дружина не пустила ОСОБА_1 до будинку i він був змушений тимчасово переїхати з дому, де безперервно проживав біля 20 років з колишньою дружиною та дітьми, до своєї матері без речей, без документів та без коштів на існування. Протягом 2018-2021 років, позивач намагався налаштувати контакт з відповідачкою, спілкувався з дітьми, перераховував кошти на їх утримання.
10 січня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний за ініціативою ОСОБА_1 , у зв`язку із розслідуванням обставин кримінального провадження. Позивач сподівався, що колишня дружина надасть можливість проживати у їхньому будинку, де є окремі входи, три жилих кімнати, літня кухня, тим паче ОСОБА_1 , з початку вступу до шлюбу регулярно покращував будинковолодіння за кошти, які заробляв особисто. Інше житло придатне для проживання у позивача відсутнє.
Позивач зазначає, що протягом 1998-2017 років, ним було проведено капітальний ремонт будинковолодіння, добудову та переобладнання господарських споруд, а саме: встановлення системи водопостачання, каналізації (9 м3); Встановлення системи опалення; Демонтаж штукатурки зі стін, проведення електропроводки; заміна даху, утеплення даху; будівництво кухні площею приблизно 13 м2; реконструкція гаража площею 63 м (збільшення площі); перепланування будинку, перебудова перестінків, встановлення чотирьох входів; заміна усіх вікон (8 одиниць приблизно), металопластик двокамерний; будівництво паркану загальною довжиною близько 90 м та інше; добудова та переобладнання господарських споруд на території будинковолодіння; проведення газопостачання, стаціонарного телефону.
Дані обставини також можуть підтвердити особи, які приймали участь у будівництві та ремонті безпосередньо.
Вказані роботи ОСОБА_1 здійснив за кошти, які заробляв офіційно за кордоном та надсилав дружині, що підтверджується відповідними доказами.
Також за період шлюбу було придбано Позивачем, що не оспорюється Відповідачем, таке майно: 1) супутникову антену; 2) телевізор 2 шт; 3) чотири люстри; 4) п`ять коврів; 5) дві стінки для вітальні; 6) набір меблів для спальні та кімнати № 2; 7) три набори меблів з м`якими кріслами, комод; 8) десять табуреток; 9) один диван, двоспальне ліжко; 10) комп`ютерний стіл, комп`ютер; 11) пилосос; 12) меблеву шафу, що розташована в коридорі 13) електричний обігрівач; 14) холодильник; 15) електричний чайник: 16) електрична витяжка для кухні, 17) газова плита; 18) сантехніка у дві ванних кімнати; 19) дві душових кабіни; 20) газовий котел; 21) два бойлера для нагрівача води; 22) болгарка; 23) електричний дриль; 24) електромлин; 25) наждак. 
Додана вартість будинковолодіння у разі продажу, дорівнює пропорційному внеску позивача, адже, вартість об`єкта нерухомого майна на початок виникнення права особистої приватної власності відповідачки складала 38 812,00 (відомості з реєстру речових прав, буде подано подальшому до суду), що становить орієнтовано 7 762,00 доларів США (станом на середній курс по відношенню долара США до гривні у 2008 році), в свою чергу позивачем надано належні та допустимі докази, що в період шлюбу він заробив офіційно 55 413,23 доларів США та здійснював покращення об`єкта нерухомого майна безпосередньо власноруч.
Відповідачка відмовляється поділити набуте за період шлюбу майно добровільно, тому вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог (нова редакція позовної заяви на а. с. 179-190, том 3) просив суд:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке зазнало суттєвих поліпшень внаслідок капітального ремонту та реконструкції за період перебування у шлюбі;
- виділити частку із майна, що є у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі: 1/2 частка вказаного будинковолодіння ОСОБА_1 та 1/2 частка вказаного будинковолодіння відповідно ОСОБА_2 ; 
- встановити вартість частини спільного сумісного майна ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1/2 частка, а саме: телевізор - 1 шт., холодильник - 1 шт., газова плита - 1 шт., душова кабіна - 1 шт., газовий котел - 1 шт., бойлер для нагрівача води - 1 шт., набори меблів з м`якими кріслами – 2 шт.; болгарка - 1 шт., електричний дриль - 1 шт., електромлин - 1 шт., наждак - 1 шт., диван - 1 шт.;
- судові витрати покласти на відповідачку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року позов було задоволено частково та вирішено:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння по АДРЕСА_1 та здійснити його поділ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При розгляді справи місцевим судом встановлено, що спірне домоволодіння було набуте відповідачкою на підставі договору дарування та відповідно до статті 57 СК України є її особистою приватною власністю. Разом з тим, у ході розгляду справи судом досліджено та оцінено докази, які свідчать про те, що під час перебування сторін у шлюбі за рахунок грошових коштів позивача та його безпосередньої трудової участі у спірному домоволодінні було проведено капітальний ремонт, реконструкцію та добудову, внаслідок чого відбулося істотне збільшення його ринкової вартості. 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної та оціночної експертизи, ринкова вартість будинковолодіння до проведення зазначених робіт становила 32 972 грн, тоді як після їх виконання — 560 414 грн, що свідчить про кратне зростання вартості об`єкта нерухомого майна. Вартість виконаних будівельних та ремонтних робіт значно перевищує первісну вартість будинку, що підтверджує їх істотний характер. Надані позивачем докази щодо джерел отримання доходів, зокрема заробітку під час роботи за кордоном, банківських операцій, а також показання свідків у своїй сукупності підтверджують факт вкладення саме коштів позивача у поліпшення спірного домоволодіння. 
Доводи сторони відповідачки про відсутність істотного збільшення вартості будинку або здійснення ремонтних робіт за рахунок інших осіб є недоведеними та спростовуються матеріалами справи. 
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що спірне домоволодіння внаслідок істотних поліпшень, здійснених за кошти та за участю позивача під час шлюбу, набуло правового режиму спільної сумісної власності подружжя. 
Разом з тим, суд зазначив, що заявляючи вимогу про виділення частки у спірному будинковолодінні, позивач просив визначити розмір часток сторін. Відповідно до положень статей 5, 13, 263 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, однак не є пов`язаним способом їх правового формулювання та зобов`язаний застосувати такий спосіб захисту, який є ефективним та відповідає встановленим обставинам справи. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням положень статей 60, 62, 70 СК України, у разі визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не доведено або не встановлено домовленістю між ними. 
Оскільки судом не було встановлено обставин, які б свідчили про підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя, а також беручи до уваги висновок судової експертизи щодо неможливості виділу часток у натурі, суд дійшов висновку про необхідність визначення за кожною зі сторін права власності на 1/2 частку спірного будинковолодіння. 
Таким чином, хоча друга позовна вимога підлягає задоволенню по суті, суд вважав за необхідне застосувати спосіб захисту у вигляді визнання за кожною зі сторін права власності на 1/2 частку спірного будинковолодіння, як такий, що найбільш повно відповідає вимогам закону та забезпечує ефективний захист прав сторін. 
Водночас суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних про поділ рухомого майна побутового та господарського призначення із попереднім визначенням його вартості, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували час, джерело набуття зазначеного рухомого майна, його вартість, а також те, що воно було придбане саме за спільні кошти подружжя у період шлюбу. 
Також суд відхилив доводи відповідачки про пропущення ОСОБА_1 строку позовної давності з огляду на дію в Україні карантинних обмежень, пов`язаних із захворюванням на коронавірусну хворобу.
Додатковим рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 січня 2026 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням від 30 грудня 2025 року, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2026 року апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року справу призначено до розгляду на 26 березня 2026 року о 10 год 00 хв. та у справі оголошено перерву до 16 квітня 2026 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що як вбачається із прохальної частини позовної заяви (в новій редакції), позивач просив суд виділити йому 1/2 частку домоволодіння, а не поділити, що не є тотожними поняттями, тому вирішуючи справу, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.
Місцевий суд також залишив поза увагою долю земельної ділянки, яка розташована під вказаним житловим будинком, при тому, що судом було досліджено Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. 
Позивач повторної експертизи не призначав, із урахуванням позовної заяви в новій редакції, а тому в матеріалах справи відсутній інший висновок експерта, так як первинний висновок експерта стосувався первинних позовних вимог позивача. Згідно із наявним (єдиним) висновком експерта не вбачається за можливе провести виділення частки позивачу. 
Окрім того, в позові не підтверджено, що частка домоволодіння може становити за позивачем 1/2 частки, в розумінні істотної вартості, на що вказує позивач у позові. 
Житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами є особистою власністю відповідача, оскільки був їй подарований, що підтверджується відповідним договором дарування, та наявною інформацією про реєстрацію в єдиному реєстрі нерухомого майна речових прав на нього.
У матеріалах справи відсутній дозвіл на проведення реконструкції домоволодіння шляхом добудови, перепланування, реконструкції, а також і вчинення інших дій пов`язаних із проведенням ремонтних робіт. 
Позивачем не надані первинні документи, які б підтверджували придбання будівельних матеріалів, а долучені ним докази є сумнівними, та такими, що не підтверджують, що його кошти були витрачені безпосередньо в проведення ремонтних робіт, які б мали істотність збільшення вартості житлового будинку. 
Свідки позивача в суді не змогли чітко підтвердити обставини, на які посилався позивач у своєму позові та чим обґрунтовував заявлені позовні вимоги. 
Як вбачається із висновку експерта ремонті роботи проводились господарським способом, без проектної документації.
Судова практика щодо того, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу, є сталою.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

В судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
Позивач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1998 року (а. с. 10, том 1).
08 листопада 2007 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської ДНК Масилюк Р. М. та зареєстрованого у реєстрі за № 5047, набула у власність житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на присадибній ділянці, яка перебуває у користуванні дарувальниці – ОСОБА_3 – і в майбутньому буде належним чином переоформлено відповідно до вимог чинного законодавства. Загальна площа будинку становить 63,2 кв. м, житлова – 46,47 кв. м (а. с. 11, том 1).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Могилів-Подільське міжрайонне БТІ», № 17550138 від 30 січня 2008 року дата прийняття рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння 29 січня 2008 року (а. с. 12, том 1).
Як видно із копії трудових книжок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у періоди з 03 червня 2004 року по 27 лютого 2007 року, з 09 серпня 2008 року по 23 березня 2009 року, з 12 серпня 2009 року по 22 березня 2010 року, з 15 вересня 2010 року по 04 липня 2011 року, з 02 листопада 2011 року по 16 травня 2012 року, з 24 жовтня 2013 року по 26 червня 2014 року, з 21 листопада 2014 року по 03 червня 2015 року позивач працював на посадах машиніста бульдозера, водія автомобіля у ВАТ «Артіль старателів «Амур» у рф на крайній півночі (а. с. 15-18 том 1).
Згідно із копією строкового трудового договору від 19 листопада 2014 року, укладеного між ВАТ «Артіль старателів «Амур» та ОСОБА_1 , позивач був прийнятий на роботу на посаду водія автомобіля для виконання сезонних робіт у районах крайньої півночі (а. с. 19, том 1).
Відповідно до довідок Національного банку України офіційний курс гривні станом на 1 грудня 2008 року становив: до долара США — 687,77 грн за 100 доларів США, до російського рубля — 2,4914 грн за 10 рублів; станом на 1 грудня 2009 року — відповідно 798,78 грн та 2,7479 грн; станом на 1 грудня 2010 року — 793,80 грн та 2,5334 грн; станом на 1 грудня 2011 року — 798,97 грн та 2,5445 грн; станом на 1 грудня 2012 року — 799,30 грн та 2,5737 грн; станом на 1 грудня 2013 року — 799,30 грн та 2,4124 грн відповідно (а. с. 20-22, том 1).
До матеріалів справи долучено копію документа з банківськими реквізитами, що містить відомості про рахунки та кореспондентські рахунки банківських установ, зокрема ВАТ «ВТБ Банк» (російська федерація) та ПАТ «ВТБ Банк» (Україна), із зазначенням банківських ідентифікаційних кодів, номерів рахунків та SWIFT-кодів, а також дані про ОСОБА_2 , яка є одержувачем коштів (а. с. 23, том 1). 
На а. с. 24-25, том 1 заяви ОСОБА_2 на видачу готівки у ПАТ «ВТБ Банк», квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій за 2014 рік.
На а. с. 26-27, том 1 довідки ВАТ «Артіль старателів «Амур» щодо розміру доходів ОСОБА_1 за період 2008-2013 року, який у загальному становить 1 727 929,30 рос. рублів.
На а. с. 28-44, том 1 виписка по особових рахунках ОСОБА_1 у ПАТ «ВТБ Банк» з 01 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року.
На а. с. 39-60, том 2 виписка по особових рахунках ОСОБА_1 у ПАТ «ВТБ Банк» з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2017 року.
На а. с. 45-48, том 1 акти виконаних робіт по будівництві, написані власноруч.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року (а. с. 66-67, том 3) у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 
На вирішення експертизи поставлено такі запитання: 
- який вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, тощо) фактично виконаний на об`єкті за адресою АДРЕСА_1 ?
- якою є дійсна вартість будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 станом на момент укладення договору дарування від 8 листопада 2007 року у стані, який існував до проведення реконструкцій, капітального ремонту, перебудови та добудови до вказаного будинку? 
- якою є дійсна вартість будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи у стані після проведення реконструкцій, капітального ремонту, перебудови та добудови до вказаного будинковолодіння (зокрема, після обладнання будинку системою опалення, з встановленням котла, заміни всіх вікон, заміни та утеплення даху, обладнання системи водопостачання та каналізації, добудови кухні, добудови гаражу, заміни електропроводки, перебудови перестінків, встановлення чотирьох входів у будинку, будівництва нового паркану, добудови і переобладнання господарських споруд, проведення газопостачання, стаціонарного телефону та укладення двору асвальтом)? 
- якою є вартість проведення робіт реконструкції, капітального ремонту, перебудови та добудови за адресою АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи та на скільки фактично збільшилась площа будинковолодіння в результаті таких робіт? 
- чи можливий розподіл в натурі житлового будинку та господарських споруд (які варіанти розподілу), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , які б відповідали розмірам: 2/3 частин житлового будинку та господарських споруд - позивачу, а 1/3 частини житлового будинку та господарських споруд - відповідачу? які необхідно при цьому провести переобладнання, добудови? якщо такий виділ можливий з незначним відступленням від розміру часток співвласників - визначити розмір компенсації за різницю вартості частки майна, що виділяється? 
- які можливі варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , які б орієнтовно відповідали розмірам часток співвласників? 
Також зобов`язано експерта розглянути варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 у наступних розмірах(часток): за позивачем – ОСОБА_1 у розмірі - 2/3 частки, за відповідачем – ОСОБА_2 у розмірі - 1/3 частки (а. с. 66-67, том 3).
Відповідно до висновку експерта № 8185/8186/8187/22-21 від 28 листопада 2024 року:
1. Виконані на об`єкті за адресою АДРЕСА_1 будівельні, ремонтно-будівельні роботи відносяться: частково до поліпшення умов проживання, частково до поліпшення домоволодіння, частково до поточного ремонту, частково до капітального ремонту, частково до реконструкції. 
2. Дійсна, ринкова вартість будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 станом на момент укладання договору дарування від 8 листопада 2007 року у стані, який існував до проведення реконструкцій, капітального ремонту, перебудови та добудови до вказаного будинку, могла складати: 32 972,00 грн. 
3. Дійсна, ринкова вартість будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи у стані після проведення реконструкцій, капітального ремонту, перебудови та добудови до вказаного будинковолодіння (зокрема, після обладнання будинку системою опалення, з встановленням котла, заміни всіх вікон, заміни та утеплення даху, обладнання системи водопостачання та каналізації, добудови кухні, добудови гаражу, заміни електропроводки, перебудови перестінків, встановлення чотирьох входів у будинку, будівництва нового паркану та укладання двору асфальтом, складає: 560 414,00 грн.
4. Вартість проведення робіт реконструкції, капітального ремонту, перебудови та добудови за адресою АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи, може складати: 542 116,00 грн.
Загальна площа у житловому будинку з прибудовою, який входить до складу домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 збільшилась на 16,0 м2 (тех. паспорт КП «Могилів-Подільське міжрайонне БТІ» за №13236 від 03.11.2022) за рахунок включення площі веранди літ. «а», яка раніше не включалась в загальну площу житлового будинку, відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затверджена наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №127 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (із змінами).
5. Відповідно до вимог п. 5.18 та п. 5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» розподіл в натурі житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , які б відповідали розмірам: 2/3 частин житлового будинку та господарських споруд - позивачу, а 1/3 частини житлового будинку та господарських споруд - відповідачу, не вбачається можливим.
6. Відповідно до вимог п. 5.18 та п. 5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , які б орієнтовано відповідали розмірам часток співвласників? Розглянути експерту варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 у наступних розмірах (часток): за позивачем — ОСОБА_1 у розмірі - 2/3 частки, за відповідачем — ОСОБА_2 у розмірі - 1/3 частки, не вбачається можливим (а. с. 112-145, том 3).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише у частині задоволення позовних вимог, у частині відмови у задоволенні решти позовних вимог колегією суддів не переглядається. Додаткове рішення суду учасниками справи не оскаржується.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Положеннями ч. 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.
Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Згідно із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальним правилом мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто, значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.
У такому випадку, якщо суд установить наявність понесених витрат з боку іншого подружжя – невласника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. 
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, невласника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у спірний період, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, невласника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за ст. 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя спричинить, непропорційне втручання у право власності на майно одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
За результатами перегляду справи в апеляційному суді, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами, що спірне будинковолодіння, яке знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 , та яке було набуте його колишньою дружиною ОСОБА_2 за договором дарування від її матері, за час перебування у шлюбі істотно збільшилося у вартості за рахунок грошового та трудового внеску позивача, та що такий внесок у розумінні ч. 1 ст. 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Так, позивач надав суду докази щодо розміру власних заробітків та переказу зароблених грошових коштів відповідачці. Також є доведеним факт істотного збільшення вартості майна внаслідок проведених ремонтних робіт та поліпшень (заміна даху, вікон, паркану, проведення газопостачання, внутрішні роботи тощо). Натомість позивачкою не спростовано доводи позивача щодо проведення таких за рахунок колишнього чоловіка.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість визнання об`єктом спільної сумісної власності спірного будинковолодіння із посиланням на те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності та не підлягає поділу, оскільки проведені поліпшення не надають спірному об`єкту ознак самочинного будівництва. 
Також необґрунтованими є твердження сторони відповідачки про вихід суду за межі позовних вимог. Як видно із матеріалів справи, позивачем після проведення у справі експертизи № 8185/8186/8187/22-21 було змінено позовні вимоги, а місцевий суд, вірно керуючись правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 червня 2024 року у справі 755/4429/22, дійшов висновку про визнання за сторонами права власності на 1/2 спірного майна.
Решта доводів скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати, понесені ОСОБА_2 , слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року залишити без змін.
Понесені ОСОБА_2 судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          В. П. Рибчинський

С. Г. Копаничук