Справа № 344/3703/26 
Провадження № 1-кп/344/862/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року місто Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого – судді: ОСОБА_1 ,
за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у місті Василівка, Василівського району, Запорізької області, місце проживання згідно паспортних відомостей: АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, офіційно працевлаштований в ФОП ОСОБА_6 , одружений, має на утриманні 1 малолітню дитину з інвалідністю, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,- 
В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану. 
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин. 
Так, 17 січня 2026 року о 17 год 25 хв ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_7 та малолітнім сином зайшли до приміщення магазину «Yuki», що за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, 168.
Перебуваючи у вказаному приміщенні ОСОБА_5 на одній із полиць виставкового стелажу з дитячими товарами побачив мобільний телефон марки «Sаmsung» S22+, чорного кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_4 та який без нагляду внаслідок неуважності залишила його малолітня донька ОСОБА_8 , 2016 року народження. Після чого, у ОСОБА_5 виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізовуючи свій протиправний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовженого відповідно до Указу Президента України від 20.10.2025 року № 793/2025, затвердженим Законом України від 21.10.2025 року № 14128-ІХ з 05 год 30 хв з 05 листопада 2025 року (строком на 90 діб), вважаючи, що за його діями ніхто з осіб, які б могли усвідомлювати факт протиправного заволодіння майном, не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Sаmsung» S22+, чорного кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , вартістю згідно висновку експерта 14370,00 грн, сховавши його під шапку, яку тримав у руках.
Після вказаного, ОСОБА_5 з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану вище суму.
Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України. 
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті він, перебуваючи у приміщенні магазину «Yuki», що за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, 168 на одній із полиць виставкового стелажу з дитячими товарами побачив мобільний телефон марки «Sаmsung» S22+, який був без нагляду. Після чого він, вважаючи, що за його діями ніхто з осіб, які б могли усвідомлювати факт протиправного заволодіння майном, не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Sаmsung» S22+, чорного кольору, сховавши його під шапку, яку тримав у руках та покинув приміщення магазину із вказаним мобільним телефоном. 
Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.
Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та обвинуваченого ОСОБА_5 про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання обвинуваченого ОСОБА_5 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції. 
За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.
Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; офіційно працевлаштований; має на утриманні 1 малолітню дитину з інвалідністю; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; раніше не судимий.
Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриття злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин які відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 в ході судового розгляду судом не встановлено. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку - два роки, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив призначити йому найбільш м`яке з можливих покарань, дані про особу винного, який критично ставиться до вчиненого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття, активне сприяння розкриття злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, суд приходить до висновку, що вказані обставини, які пом`якшують покарання в своїй сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України, а саме на строк один рік.
У той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, які характеризують особу обвинуваченого, а також обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та підтверджують його негативне і критичне ставлення до вчиненого, наявність на утриманні малолітньої дитини з інвалідністю, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього слід застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки. 
Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався, підстави для його обрання відсутні. 
Цивільний позов не заявлявся. 
Процесуальні витрати за проведення судової експертизи, розмір яких складає 2 120 (дві тисячі сто двадцять) гривень, 40 копійок відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого. 
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд – 
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. 
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. 
Нагляд за ОСОБА_5 здійснювати органу пробації за місцем його проживання. 
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 2 120 (дві тисячі сто двадцять) гривень, 40 копійок процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення судової експертизи. 
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:
змиви (постанова слідчого від 20.01.2026 року) – знищити;
мобільний телефон марки «Samsung S22+» (постанова слідчого від 20.01.2026 року) – вважати повернутим ОСОБА_4 ;
цифорвий DVD-R диск (постанова слідчого від 28.01.2026 року) – зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;
дитячу шапку (постанова слідчого від 31.01.2026 року) – повернути власнику або законному володільцю.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.
Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1