Справа № 583/844/26
3/583/439/26 
ПОСТАНОВА
 
Іменем України
 
25 березня 2026 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 
за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 777766 від 13.02.2026 року ОСОБА_1 10.02.2026 року використовуючи власний мобільний телефон, будучи користувачем соціальної мережі “Facebook” на особистій сторінці «Перт Беленок» умисно опублікував відеозапис, у якому висловлювався цензурною лайкою та образливими словами в бік міського голови м. Охтирка гр.. ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не визнав та пояснив, що він у себе вдома висловив свою думку, однак у соціальні мережі відеозапису не викладав. У бік ОСОБА_2 нецензурною лайкою він не висловлювався, а його слова були вжиті для зв`язки слів, це буа його емоція.
24.03.2026 р. від захисника ОСОБА_1 – адвоката Яценко А.О. надійшло клопотання про закриття адміністративного провадження, в якому просить провадження в справі про адміністративне правопорушення за № 583/844/26 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП (у зв`язку з встановленою відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Клопотання мотивує тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №777766 від 13.02.2026 та зібрані матеріали справи не відповідають вимогам національного законодавства, вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), а також не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ). Окрім того, відомості викладені у ньому не узгоджуються із матеріалами справи та фактичними обставинами. Відповідальність за ст. 173 КУпАП настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Згідно з вказаним протоколом, ОСОБА_1 інкримінується публікація відеозапису в соціальній мережі “Facebook”. Публікація відео в/з особистому/го профілі не є порушенням громадського порядку в розумінні КУпАП, оскільки інтернет-простір (соціальна мережа) не є «громадським місцем» у класичному розумінні цієї статті. Оскільки всі сторінки соціальних мереж ОСОБА_1 є закритими і всі свої поширення та дописи в них конфіденційними, проглядати які можуть тільки особи включені до друзів даної соціальної мережі. В матеріалах справи відсутні відомості що даний відеозапис викопіювано з вказаної соціальної мережі, разом із тим не зрозуміло, якою датою та часом здійснено дане розміщення відео та коли саме його було викопійовано. Дії ОСОБА_1 були реалізацією права на свободу слова та висловленням критичної думки щодо діяльності міського голови ОСОБА_2 . Матеріали справи містять пояснення десяти осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші), які є співробітниками Охтирської міської ради або підлеглими потерпілого — міського Голови. Дані особи є зацікавленими сторонами, оскільки перебувають у прямій службовій залежності від особи, на адресу якої нібито лунала критика. У самому протоколі в графі «Свідки» не вказано жодної незалежної особи, яка б безпосередньо спостерігала за вчиненням «правопорушення» в реальному часі. Всі пояснення відібрані однобоко - як під копірку тим більше щодо зазначеного в поясненнях - “для перегляду необмеженому колу осіб” де разом із тим, слід зробити висновок що ОСОБА_1 є досить популярною особою в соціальних мережах, саме міської ради, разом з тим слід зазначити про попередження міського голови, в минулому судовому засіданні, в сторону ОСОБА_1 , про притягнення останнього до кримінальної відповідальності правоохоронними органами за активну громадську позицію, де можливо таким чином потерпілий ОСОБА_2 , відчуваючи реального конкурента у майбутній політичній боротьбі за владу м. Охтирка намагається позбутися конкурента на відповідний поважний пост. Обвинувачення ґрунтується виключно на суб`єктивному сприйнятті слів ОСОБА_1 працівниками мерії та міським головою. Поліцією не проведено жодної експертизи (лінгвістичного дослідження), яка б підтвердила, що використані слова є саме нецензурною лайкою, а не оціночними судженнями чи літературними виразами. Разом із тим звертаємо увагу в досліджуваному відео зазначаються слова та словосполучення, які є словами паразитами та мають багатозначні значення та інтерпретації, які часто вживаються в літературних творах як засіб реалізму, експресії або художньої провокації та забарвлення з більшістю із них звучать в даному відео як вставні слова. Згідно з внутрішнім описом справи, у матеріалах відсутній оригінал відеозапису на належному носії, що унеможливлює його ідентифікацію як належного доказу. Разом і тим слід зазначити, що вказаний протокол складений не відносно належної особи, оскільки в протоколі зазначено прізвище, відносно кого складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_6 , хоча фактично як свідчить Ордер, Договір про надання правничої допомоги особі з вказаним прізвищем не існує, ініціали особи є ОСОБА_1 із належною датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний протокол та матеріали в ньому мало того що не підтверджують саме вчинення адміністративного правопорушення скоєного ОСОБА_1 , мають однобокі та суперечливі факти, сумнівні відомості, складений відносно іншої особи, що не узгоджується з стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, в частині того, що докази, про що небудь, можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (стаття 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”). Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Заслухавши прояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 
Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною першою ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як передбачено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганства» № 10 від 22.12.2006, дрібне хуліганство це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. Оскільки грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом є кримінально караним (ст. 296 ККУ).
Правозастосовна практика виробила певні критерії відмежування хуліганства від інших адміністративних правопорушень.
Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій, а також дотримання норм суспільної моралі.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян.
Об`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у нецензурній лайці у громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Крім того, обов`язковим елементом об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є наслідки у виді гіпотетичної можливості викликати порушення громадського порядку. Тому, саме по собі поширення неправдивих висловлювань, яке не привело і не могло призвести до порушення громадського порядку, не становитиме порушення ст. 173 КУпАП.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.
Громадським місцем визначається - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
Соціальні мережі це структури, утворені індивідами або організаціями, які відображають різноманітні зв`язки між ними через різні соціальні взаємовідносини.
Оскільки громадське місце це територія або простір потенційного перебування людей, куди кожен з них може потрапити вільно, при цьому громадські місця визначаються з метою врегулювання правовідносин, що виникають за межами приватних просторів, де правовий стан і сама можливість перебування окремих громадян обмежена загальним законом чи заснованими на законі приватними нормами, можна констатувати, що за системою чинного вітчизняного законодавства є всі необхідні підстави для того, щоб визнавати соціальні мережі, чати, форуми та блоги громадським місцем при вчиненні індивідами адміністративних правопорушень і злочинів, що посягають на громадський порядок.
Враховуючи наведене суд вважає, що такий інтернет-ресурс як «Facebook» повністю відповідає наведеним критеріям віртуального спілкування, де має бути забезпечений громадський порядок, адже в сучасному світі все більше людей приєднується до спілкування у віртуальному світі. 
Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. Тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства і прагне до цього.
Отже, дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року, при розгляді адміністративних та кримінальних справ про хуліганство необхідно встановити всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясувати чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, а також з`ясувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.
Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП необхідно встановити факт того, що особа дійсно в активній формі, безпричинно, з власної ініціативи чи через незначний привід порушила громадський порядок і спокій громадян, перешкоджала нормальним умовам їх життєдіяльності чи відпочинку.
Дрібне хуліганство, як правопорушення, необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність. 
Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 173 КУпАП, та підпадали б під ознаки дрібного хуліганства. Для кваліфікації дій особи за ст. 173КУпАП необхідна наявність в цих діях хуліганського мотиву.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 777766 від 13.02.2026 року ОСОБА_1 10.02.2026 року використовуючи власний мобільний телефон, будучи користувачем соціальної мережі “Facebook” на особистій сторінці « ОСОБА_7 » умисно опублікував відеозапис, у якому висловлювався цензурною лайкою та образливими словами в бік міського голови м. Охтирка гр.. ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності також будь-яких інших доказів не є безумовним та беззаперечним доказом вини особи, оскільки не є імперативним фактом доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
В письмовому зверненні до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 10.02.2026 р. міський голова ОСОБА_2 просить надати правову оцінку висловлюванням ОСОБА_8 у соціальній мережі “Facebook”, перевірити наявність ознак правопорушення, у разі встановлення ознак правопорушення – вжити відповідних заходів реагування, передбачених чинним законодавством, повідомити Охтирську міську раду про результати перевірки. В зверненні зазначає, що у соціальній мережі “Facebook” на сторінці користувача ОСОБА_9 виявлено публікацію, у якій автор і власник сторінки звертається до мешканців міста, користувачів соціальної мережі, з інформацією про те, як відбувся судовий розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_8 . В ході запису відео автор використовує лайливі та нецензурні слова, що викликало обурення як серед працівників органу місцевого самоврядування, так і серед пересічних громадян – мешканців Охтирки. До звернення було додано відеозапис, збережений зі сторінки ОСОБА_8 .
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 777766 від 13.02.2026 року долучено письмові пояснення працівників Охтирської міської ради ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , відповідно до яких 10.02.2026 р. вони виявили в мережі “Facebook” відеозапис від автора ОСОБА_7 , в якому автор висловлювався нецензурними та образливими словами в бік міського голови гр.. ОСОБА_2 . Дане відео було доступне для перегляду необмеженому колу осіб. 
Інших доказів на підтвердження вини та наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, до матеріалів справи не долучено.
Аналізуючи матеріали справи, зокрема, доданий до протоколу відеозапис та , суд приходить до висновку, що поширена інформація у мережі “Facebook” в силу свого змісту не містить будь-яких закликів щодо порушення громадського порядку, вона є не фактичним твердженням, а оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають їх спростуванню чи доведенню їх правдивості/неправдивості.
З матеріалів справи судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 є міським головою м. Охтирка, тобто є головною посадовою особою територіальної громади міста Охтирки, що був обраний відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. 
Правовий статус сільських, селищних міських голів визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ((вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. 
Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України).
Також суд вважає за необхідне наголосити на такому.
Судова практика розгляду спорів щодо образи, образливих слів (висловлювань), у контексті реалізації особою права на захист своєї ділової репутації та /або захист гідності та честі ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, цивільного, роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду, на положеннях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннях Європейського суду з прав людини.
В абзацах 3, 5 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинних фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського союзу з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Водночас Пленум Верховного Суду у згаданій постанові зазначив, що у разі, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Разом з тим, у п. 21 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009, звертається увага на особливості поширення інформації стосовно публічних осіб та зазначено, що суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.
Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У ст. ст. 3, 4, 6 вищезазначеної Декларації вказується, що оскільки політичні діячі і посадові особи, які обіймають публічні посади і здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо публічного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Таким чином, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції, вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати, непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення від 06.10.2015 у справі Карпюк та інші проти України» (Karpyuk and other v. Ukraine).
Крім того, застосовуючи положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі», та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими, порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.
Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Таким чином, суд, беручи до уваги все вищевикладене, керуючись верховенством права та внутрішнім переконанням, вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що 10.02.2026 року мали місце дії ОСОБА_1 (поширення інформації у інтернет мережі), спрямовані на порушення громадського порядку та спокою громадян з хуліганських мотивів, а тому приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, про яке йдеться у протоколі серії ВАД № 777766 від 13.02.2026 року 
У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, провадження у даній справі на підставі п.1 ч. 1ст. 247 КУпАП належить закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 173, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ПОСТАНОВИВ:
Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського
міськрайонного суду:    Н.Б. Плотникова