ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року	Львів	Справа № 352/2418/25 пров. № А/857/49005/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Носа С.П.,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,
за участю секретаря судового засідання: Порцін В. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року у справі № 352/2418/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,
суддя(і) у І інстанції Гриньків Д.В.,
час ухвалення рішення 13 год. 31 хв.,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ, 
дата складення повного тексту рішення  07 листопада 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся у Тисменицький районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №1162 від 27.11.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.09.2025 р. через мобільний застосунок "Приват24" позивачу стало відомо, що на його банківські рахунки було накладено арешт. Підставою для накладення арешту стала постанова про арешт коштів боржника від 23.09.2025 р. у виконавчому провадженні №77401057, відкритому на підставі постанови №1162 від 27.11.2024 р., виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивача зазначав, що є старшим лейтенантом та прийнятий на військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 07.12.2024 року на посаду командира взводу. Оскільки спірна постанова винесена через відмову позивача від проходження ВЛК, позивач вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, адже позивач все таки пройшов ВЛК, хоч і на декілька днів пізніше після складення протоколу про відмову ОСОБА_1 від проходження ВЛК. Крім того, справу про адміністративне правопорушення розглянуто за відсутності позивача, у зв`язку із чим позивач був позбавлений права брати участь у розгляді відповідної справи щодо себе та/або скористатися правничою допомогою захисника.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач - ОСОБА_1 , який просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим ж доводами, що і позовну заяву.
Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Інші учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що згідно заяви про відмову від проходження військово-лікарської комісії, підписаної позивачем 21.011.2024 року, останній не надав згоду на проходження ВЛК.
З цього приводу 22.11.2024 року було складено протокол №9/4144 про адміністративне правопорушення відносно позивача, в якому зазначено, що громадянин ОСОБА_1 був доставлений 21.11.2024 року для проходження військово лікарської комісії для визначення ступеню придатності до служби в ЗСУ. Проте позивач будучи військово зобов`язаною особою відмовився від проходження ВЛК, про що свідчить заява про відмову від ВЛК від 21.11.2024 року, написана ОСОБА_1 . Таким чином позивач порушивши вимоги абз.4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз.4 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та вчинив це в умовах особливого періоду, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Про розгляд на 27.11.2024 року об 11:00 годині адміністративної справи відносно вказаного адміністративного правопорушення ОСОБА_1 повідомлено, про що він розписався у даному протоколі та отримав копію протоколу.
У відповідності до постанови №1162 від 27.11.2024 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 будучи військово зобов`язаною особою відмовився від проходження ВЛК, про що свідчить заява про відмову від ВЛК від 21.11.2024 року, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Громадянин ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув, хоча належно повідомлений про місце та час розгляду справи, нових доказів не подавав та клопотань щодо перенесення розгляду справи не заявляв. Постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн. 
27.11.2024 року ОСОБА_1 був направлений рекомендований лист з номером відправлення 7740103729571.
28.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслано Івано-Франківському ВДВС звернення щодо примусового виконання постанови про стягнення штрафу згідно постанови №1162 від 27.11.2024 року.
Постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.09.2025 року ВП №77401057 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю виконавчого провадження з виконання постанови № 1162 від 27.11.2024 року.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Надалі, іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Як передбачено абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Тож, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ч. 2 ст.235 КУпАП).
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно положень ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Так, питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення).
Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.
Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до п.6.2 розділу VI Положення на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника).
Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання.
Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Встановлено, що позивач відмовився від проходження ВЛК, про що свідчить заява про відмову від ВЛК від 21.11.2024 року, написана ОСОБА_1 . Дана заява мотивована тим, що позивач був незаконно та насильно, проти його волі із застосуванням до нього фізичного насильства, доставлений до приймальні ТЦК та СП.
Однак, позивач жодних доказів з приводу наведеного до матеріалів справи не долучив, не здобуті такі і під час розгляду справи. Відсутні будь-які звернення позивача у компетентні органи з приводу застосування щодо нього психологічного тиску чи фізичного насильства.
З системного аналізу вимог вищевказаних нормативно-правових актів висновується, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК. Проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність, зокрема, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Законодавством не передбачено підстав для військовозобов`язаних щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Наявні у матеріалах справи докази свідчать про чітку відмову позивача від проходження медичного огляду ВЛК.
Протокол про адміністративне правопорушення складено 22.11.2024 року в присутності позивача та за його особистим підписом. Також у протоколі була зазначена дата розгляду справи про адміністративне правопорушення та місце її проведення, тобто позивачу було відомо про дату, час та місце розгляду справи. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про ознайомлення позивача з його правами, до протоколу долучалась заява про відмову від проходження ВЛК.
Вказана обставина позивачем будь-якими доказами не спростована, доказів проходження ВЛК або початку його проходження на момент винесення постанови (27.11.2024) не було надано. Крім того, позивач мав змогу прийти у визначений час, зазначений в протоколі та принести всі необхідні докази на підтвердження зазначеного у заяві, обґрунтувати свою позицію. Однак, останній на розгляд справи не прибув. Відтак, у суб`єкта владних повноважень не було підстав не виносити оскаржувану постанову.
Щодо доводів апеляційної скарги про проходження апелянтом ВЛК на декілька днів пізніше (після 27.11.2024) та подальше зарахування до складу військової частини, слід зазначити, що такі дії не звільняють позивача від відповідальності згідно постанови від 27.11.2024, адже подальша правомірна поведінка особи не є підставою для звільнення від відповідальності за раніше вчинене правопорушення. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, законне та обґрунтоване, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року у справі № 352/2418/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук	
Повне судове рішення складено 06.03.2026